ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/40/19 Номер провадження 22-ц/814/44/20Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Л. М. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондаревської С.М.,

суддів: Дорош А.І., Кривчун Т.О.,

секретар: Мисечко А.І.

за участю представника відповідача - адвоката Остапенка О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк»

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 серпня 2019 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2018 року ПАТ «Перший Український міжнародний банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову вказувало, що між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та відповідачем 28 травня 2014 року укладений кредитним договір № 2044, на підставі якого відповідачеві видано кредитні кошти у розмірі 9 800 грн.

19 липня 2016 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», у зв`язку з чим була передана заборгованість за вказаним кредитним договором. Посилаючись на те, що відповідач не виконує умови кредитного договору, має заборгованість за кредитом яка складається з: 10 079 грн. 76 коп. - заборгованості за кредитом, 100 грн. - заборгованості за процентами, 14 275 грн. 96 коп. - заборгованості за комісією, 58 738 грн. 33 коп. - штрафних санкцій, а всього в розмірі 83 194 грн. 05 коп., - просило стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати по справі.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16 серпня 2019 року у задоволенні позову ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» - відмовлено.

Не погодившись з даним судовим рішенням, ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» оскаржило його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі. Стягнути з відповідача на користь банку судові витрати.

На апеляційну скаргу ПАТ «ПУМБ» подав відзив представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Остапенко О.П., в якому, спростовуючи доводи апелянта просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Також зазначав, що Банк, звернувшись до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №2044 від 28 травня 2014 року, намагається притягнути його до юридичної відповідальності другий раз з того ж предмету із тих самих підстав.

Окрім того вказував, що з наданої позивачем виписки по заборгованості не можливо зрозуміти з якої дати та по яку дату здійснено розрахунок, чому сума кредиту зазначена 10 079 грн. 76 коп., тоді як згідно до пропозиції укласти договір карткового рахунку та договір страхування (оферти) від 28 травня 2014 року така сума становить 8 000 грн.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та відповідачем 28 травня 2014 року укладений кредитним договір № 2044, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 9 800 грн.

19 липня 2016 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк». Вказана обставина стала підставою для передачі заборгованості за цим кредитним договором Публічному акціонерному товариству «Перший Український Міжнародний банк».

Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у загальному розмірі 83 194 грн. 05 коп., з: 10 079 грн. 76 коп. - заборгованості за кредитом, 100 грн. - заборгованості за процентами, 14 275 грн. 96 коп. - заборгованості за комісією, 58 738 грн. 33 коп. - штрафних санкцій, однак розрахунок такої заборгованості не надав.

Також судом встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що 12 люто-го 2018 року за зверненням Публічного акціонерного товариства «Перший Український Між-народний Банк» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. виданий виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №432 за яким з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» стягнута заборгованість за кредитним договором №2044 від 28 травня 2014 року за період з 25 січня 2017 року по 25 січня 2018 року у розмірі 21 125 грн. 27 коп., яка складається з простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 10 079 грн. 76 коп., простроченої заборгованості за комісією у розмірі 100 грн., простроченої заборгованості за процентами в сумі 10 647 грн. 26 коп., строкової заборгованості за процентами - 298 грн. 25 коп.

Вказаний виконавчий напис виконується у примусовому порядку приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Гречин Н.В. шляхом звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість за тілом кредиту у розмірі 10 079 грн. 76 коп., 100 грн. заборгованості за комісією та 10 647 грн. 26 коп. заборгованості за процентами вже стягнута з відповідача за виконавчим написом, відтак позовні вимоги в цій частині не можуть бути задоволені з тих підстав, що вказана заборгованість вже стягнута з відповідача.

Відмовляючи у стягненні заборгованості в розмірі 14 275,96 грн. за комісією, та 58738,33 грн. штрафних санкцій, суд виходив з того, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, такий висновок суду кореспондується з правовою позицією, викладеною в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 ро-ку у справі №444/9519/12.

Окрім того, судом обґрунтовано взято до уваги той факт, що позивачем не надано до суду кредитного договору №2044 від 28 травня 2014 року, а надана лише копія пропозиції на укладення договору карткового рахунку та договору страхування від 28 трав-ня 2014 року, що не є належним доказом укладення договору та усіх істотних його умов.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статей 12, 13 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду України, викладеного в постанові від 03 липня 2019року у справі №342/180/17 без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

З наявних в матеріалах справи доказів слідує, що позивачем на обгрунтування позовних вимог не було надано до суду кредитного договору №2044 від 28 травня 2014 року, в той час, як надана ним копія пропозиції на укладення договору карткового рахунку та договору страхування від 28 травня 2014 не є належним доказом укладення договору та усіх істотних його умов, оскільки не містить детальних умов кредитування.

Також, позивачем не надано належного розрахунку заборгованості ОСОБА_1 із зазначенням з якого по який період відбувалося стягнення заборгованості.

Окрім того, оскільки, заборгованість за тілом кредиту у розмірі 10 079 грн. 76 коп., заборгованість за комісією у розмірі 100 грн. та 10 647 грн. 26 коп. заборгованості за процентами стягнуто з відповідача за виконавчим написом, що зокрема підтверджується наявними у справі доказами, та не було спростовано у визначений законом спосіб позивачем, суд обгрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог банку в цій частині.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може гуртуватися на припущеннях.

Згідно ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Таким чином, вірно визначившись з характером спірних правовідносин та правильно застосувавши до них норми матеріального права, суд першої інстанції дійшов обґрунто-ваного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не містять нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки місцевого суду.

Європейський суд з прав людини зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За наведених обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків районного суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, - не вбачається.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Отже з Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_1 за наслідками розгляду справи судом апеляційної інстанції належить стягнути понесені ним та належним чином підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 600 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 серпня 2019 року - залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 600 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Бондаревська С.М.

Судді: Дорош А.І.

Кривчун Т.О.

.