Справа № 698/545/20
Провадження № 2/698/254/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 р. смт. Катеринопіль

Катеринопільський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Баранова О.І.,

за участю секретаря Триліс Я.О.,

представника позивачів ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у селищі Катеринопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Катеринопільського районного нотаріального округу Вечірко Наталії Вікторівни про скасування обтяження на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися з вищевказаним позовом до суду. На обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20 лютого 2019 року укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки. Згідно вказаного договору купівлі-продажу ОСОБА_4 продала, а позивачі по справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 купили земельну ділянку площею 0,0666 га кадастровий номер :01:005:0016, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказаний договір купівлі-продажу земельної ділянки було посвідчено приватним нотаріусом Вечірко Н.В.

Вказану земельну ділянку 23 квітня 2018 року ОСОБА_4 придбала через систему електронних торгів арештованого майна відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження».

На вказаній земельній ділянці позивачами було побудовано житловий будинок. Згідно рішення Катеринопільської селищної ради №54 від 16.06.2020 року було підтверджено адресу об`єкту нерухомого майна, а саме житлового будинку з масандрою та гаражем АДРЕСА_1 .

Будівництво вказаного будинку підтверджується Будівельним паспортом виданим 19.06.2019 року відділом Містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Катеринопільської районної державної адміністрації.

У серпні місяці 2020 року ОСОБА_2 звернулася до відповідача з приводу проведення реєстрації прав у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майна на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак 12 серпня 2020 року приватним нотаріусом Вечірко Н.В. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Свої дії відповідач аргументував тим, що при перевірці обтяжень речових прав на нерухоме майно було виявлено арешт нерухомого майна, а саме житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про обтяження 37629400 (спеціальний розділ) від 22.05.2009 року, накладений державним нотаріусом Катеринопільської державної нотаріальної контори Івонік Л.А. Вид обтяження арешт нерухомого майна. Адреса нерухомого майна - АДРЕСА_1 .

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно наявне обтяження, а саме арешт нерухомого майна. Реєстраційний номер обтяження №10576917. Вказані відомості внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 06 грудня 2010 року реєстратором: Черкаська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Підставою для обтяження була постанова про накладення арешту на майно обвинуваченого, б/н винесена 29.11.2010 року слідчим відділом Управління СБ України в Черкаській області. Об`єктом обтяження був будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, відповідно до Ухвали Катеринопільського районного суду Черкаської області по справі № 698/413/15 від 12 січня 2016 року постанову слідчого СВ УСБУ в Черкаській області про накладення арешту на майно обвинуваченого від 29.11.2010 року було скасовано.

Крім того, на період накладення арешту за адресою: АДРЕСА_1 взагалі був відсутній будинок.

Позивачі просять суд ухвалити рішення, яким скасувати обтяження у виді заборони на відчуження нерухомого майна за об`єктом: житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , зареєстроване 22.08.2009 року згідно запису про обтяження за № 37629400 Катеринопільською державною нотаріальною конторою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а також скасувати обтяження у виді заборони на відчуження нерухомого майна за об`єктом: житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , зареєстроване 06.12.2010 року згідно запису про обтяження за №10576917 Черкаською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Ухвалою суду від 01.09.2020 року постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просить позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи без участі відповідача. Відзив на позов від відповідача до суду не надходив.

Заслухавши представника позивачів та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що власниками земельної ділянки площею 0,0666 га кадастровий номер :01:005:0016, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що стверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 169216265 від 04.06.2019 року та договором купівлі-продажу земельної ділянки від 20 лютого 2019 року.

Згідно із актом про проведені електронні торги від 05.05.2018 року складеним державним виконавцем Полтавською А.О., земельна ділянка кадастровий номер :01:005:0016 придбана 23.04.2018 року ОСОБА_4 через систему електронних торгів арештованого майна відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, допитаний в судовому засіданні державний виконавець ОСОБА_5 пояснила, що арешт накладався лише на земельну ділянку, оскільки обєкт нерухомості був недобудований, а, відповідно, не зареєстрований.

Факт будівництва житлового будинку з масандрою та гаражем по АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером :01:005:0016 підтверджується рішенням Катеринопільської селищної ради №54 від 16.06.2020 року та будівельним паспортом виданим 19.06.2019 року відділом Містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Катеринопільської районної державної адміністрації.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 219178166 від 05.08.2020 року в графі відомомстей про державну реєстрацію обтяжень номер запису про обтяження 37629400 (спеціальний розділ) від 22.05.2009 року, Реєстратор: державний нотаріус Катеринопільської державної нотаріальної контори Івонік Л.А. Вид обтяження арешт нерухомого майна. Адреса нерухомого майна - АДРЕСА_1 .

Разом з тим, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно наявне обтяження, а саме арешт нерухомого майна. Реєстраційний номер обтяження №10576917. Вказані відомості внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 06 грудня 2010 року реєстратором: Черкаська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Підстава обтяження: постанова про накладення арешту на майно обвинуваченого, б/н винесена 29.11.2010 року слідчим відділом Управління СБ України в Черкаській області. Об`єктом обтяження був будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Ухвали Катеринопільського районного суду Черкаської області від 12 січня 2016 року постанову слідчого СВ УСБУ в Черкаській області про накладення арешту на майно обвинуваченого від 29.11.2010 року як підставу для обтяження скасовано.

Суд вважає, що наявність вищевказаного обтяження нерухомого майна позбавляє можливості позивачів реалізувати свої права, встановлені законодавством.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст..321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Концепція "майна" у розумінні ст. 1 Протоколу 1 має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися "правом власності", а відтак і "майном" (п. 98 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо прийнятності заяви у справі "Броньовські проти Польщі" (Broniowski v. Poland), заява №31443/96; п. 22 рішення ЄСПЛ від 10 березня 2011 року у справі "Сук проти України", заява №10972/05).

У контексті ст. 1 Протоколу 1 об`єктами права власності можуть бути у тому числі "легітимні очікування" та "майнові права" (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1991 року у справі "Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії" (Pine Valley Developments Ltd and Others v. Ireland), заява №12742/87; ухвала ЄСПЛ від 13 грудня 1984 року щодо прийнятності заяви S. v. the United Kingdom, №10741/84).

Проте рішення державного реєстратора, нотаріуса в даному випадку, про реєстрацію обтяження на будинок за адресою: АДРЕСА_1 унеможливлює набуття позивачами права власності на спірне будинковолодіння.

За змістом ст. ст. 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що у такий спосіб буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Доран проти Ірландії" (Doran v. Ireland), заява №50389/99) ЄСПЛ зазначив, що поняття Єефективний засібЄ передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №925/1265/16).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (близькі за змістом висновки викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16 та від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц).

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 2 Закону України " Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі Закон) обтяженням є заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору.

Пунктом 1 ч.1 ст.2 цього Закону визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Абзацом третім частини третьою статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Таким чином, проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , на якій знаходиться збудований житловий будинок, а наявне обтяження на житловий будинок, забороняє розпоряджатися та користуватися позивачам нерухомим майном, а тому вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 13, 81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 352, 354,355 ЦПК України, ст.ст. 16, 316, 317, 319, 391 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Обтяження у виді заборони на відчуження нерухомого майна за об`єктом: житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , зареєстроване 22.08.2009 року згідно запису про обтяження за № 37629400 Катеринопільською державною нотаріальною конторою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна скасувати.

Обтяження у виді заборони на відчуження нерухомого майна за об`єктом: житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , зареєстроване 06.12.2010 року згідно запису про обтяження за №10576917 Черкаською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна скасувати.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Черкаського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий Баранов О.І.