Постанова

Іменем України

15 липня 2020 року

м. Київ

справа № 344/15989/19

провадження № 61-6323св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державне підприємство «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 грудня 2019 року у складі судді Татарінової О. А. та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року у складі колегії суддів: Пнівчук О. В., Мелінишин Г. П., Ясеновенко Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства (далі - ДП) «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що вона працювала на посаді головного бухгалтера центральної бухгалтерії ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат». Наказом від 17 липня 2019 року № 172-к її звільнено із займаної посади з 06 серпня 2019 року у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Вважала звільнення незаконним, оскільки станом на 20 червня 2019 року були наявні вакантні посади інженера з організації та нормування праці планово-економічного відділу, інженера з реалізації відділу організації та проведення процедур державних закупівель, постачання і збуту, які їй не були запропоновані.

Крім того, підприємство, скоротивши її посаду, одночасно ввело іншу посаду - бухгалтера. При цьому, посадові обов`язки головного бухгалтера виконує особа, яка займає посаду бухгалтера. Тобто, фактично відбулася зміна назви посади, без зміни посадових обов`язків. У зв`язку із цим, вважала, що при введені посади бухгалтера, саме їй ця посада мала бути запропонована.

Також вказувала, що профспілковий комітет апарату управління ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» не надав згоду на її звільнення.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд: визнати незаконним та скасувати наказ ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» від 17 липня 2019 року № 172-к про розірвання трудового договору; поновити її на роботі на посаді головного бухгалтера центральної бухгалтерії ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат»; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ від 17 липня 2019 року № 172-к про розірвання трудового договору.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді головного бухгалтера центральної бухгалтерії ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат».

Стягнуто з ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період часу з 07 серпня 2019 року до 11 грудня 2019 року у розмірі 145 982,70 грн з відрахуванням всіх встановлених законодавством податків і платежів.

У частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць рішення суду звернуто до негайного виконання.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач, яка була членом виборного профспілкового органу підприємства, звільнена з роботи за відсутності згоди первинної профспілкової організації та вищестоящого виборного органу цієї профспілки? що є підставою для поновлення її на роботі та виплати їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року апеляційну скаргу ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» залишено без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 грудня 2019 року - без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи, а його висновки відповідають нормам трудового законодавства.

Суд вважав, що рішення профспілкової організації про відмову у наданні згоди на звільнення позивача є аргументованим та містить посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2020 року до Верховного Суду, ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкових висновків про задоволення позову ОСОБА_1 та поновлення її на роботі, оскільки її звільнення відбулося у межах норм трудового законодавства України.

Вказує, що суди не надали правової оцінки відмові профспілкової організації підприємства на звільнення ОСОБА_1 з роботи, оскільки вона є необґрунтованою та не містить жодних посилань на порушені норми права у зв`язку зі звільнення останньої.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У травні 2020 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує, що її доводи є безпідставними, а судові рішення судів попередніх інстанцій - законними та обґрунтованими.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 16 квітня 2020 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 02 липня 2020 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 з 10 січня 2018 року працювала на посаді головного бухгалтера центральної бухгалтерії ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат».

З витягу № 2 із протоколу № 2 звітно-виборних зборів первинної профспілкової організації апарату управління ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» від 16 липня 2015 року вбачається, що обрано профспілковий комітет ППО апарату управління в кількості семи осіб, у їх числі і ОСОБА_1 .

Відповідно до наказу державного секретаря Міністерства оборони України (по особовому складу керівників державних підприємств) від 31 серпня 2018 року № 39-ДП у зв`язку з виробничою необхідністю та з метою забезпечення належного функціонування ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» тимчасове виконання обов`язків директора ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» покладено на головного інженера ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» ОСОБА_5

Згідно з наказом від 04 березня 2019 року № 94 про реорганізацію ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» вирішено реорганізувати ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» шляхом виділу з його складу відокремлених підрозділів, а саме: Мостиського та Чернівецького військового лісництва, Прикарпатського, Сколівського, Старицького, Шепетівського військового лісгоспу, та створити державні підприємства, до яких переходять за розподільчим балансом у відповідній частині майно, права та обов`язки, у тому числі щодо здійснення охорони, захисту, використання та відтворення лісів на закріплених лісових земельних ділянках.

13 березня 2019 року прийнято наказ № 47-в «Про порядок реорганізації ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», відповідно до якого на головного бухгалтера центральної бухгалтерії ОСОБА_1 покладено вжиття ряду заходів щодо проведення розрахунків з кредиторами, складення розподільчого балансу підприємства для затвердження Міністром оборони України та подання у територіальні органи Державної фіскальної служби України за місцем реєстрації новоутворених державних підприємств.

06 травня 2015 року тимчасово виконуючим обов`язків (далі - тво) директора ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» ОСОБА_5 надано голові профспілки апарату управління ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» ОСОБА_4 інформацію щодо скорочення чисельності і штату працівників управління підприємства, відповідно до якої скороченню серед інших підлягає посада головного бухгалтера центральної бухгалтерії.

24 травня 2019 року ОСОБА_1 попереджено про наступне вивільнення із посади головного бухгалтера центральної бухгалтерії державного підприємства ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» та про подальше звільнення з роботи, яке має відбутись 06 серпня 2019 року, та запропоновано іншу роботу на підприємстві, враховуючи усі наявні посади, які є вакантними, у тому числі і декретні.

31 травня 2019 року тво директора ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» надіслано голові профспілки апарату управління ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбітат» ОСОБА_4 подання про надання попередньої згоди на розірвання трудового договору 06 серпня 2019 року з працівниками - членами профспілки ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», в тому числі і з головним бухгалтером центральної бухгалтерії ОСОБА_1 , у зв`язку із реорганізацією ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», що тягне за собою скорочення чисельності та штату працівників управління підприємства.

Згідно з протоколом № 41 засідання профспілкового комітету апарату управління ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» від 11 червня 2019 року профком апарату управління не надав попередню згоду на розірвання трудового договору з головним бухгалтером ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» ОСОБА_1

Відмова у наданні згоди на звільнення мотивована порушенням чинної галузевої угоди при видачі Міністерством оборони України наказу від 04 березня 2019 року № 94 про реорганізацію державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» щодо узгодження з Профспілкою проектів законів та інших нормативно-правових актів шляхом проведення переговорів та консультацій, а сам наказ не містить даних про те, що в результаті виділення з складу підприємства структурних підрозділів будь-які працівники повинні бути звільнені, а сама по собі реорганізація шляхом виділу не є підставою для припинення трудових відносин.

З огляду на витяг із протоколу від 02 липня 2019 року № 14 засідання президії Територіальної профспілкової організації № 3 професійної спілки працівників Збройних Сил України за результати розгляду подання від 18 червня 2019 року тво директора ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» підтримано рішення первинної профспілкової організації ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» щодо порушень вказаних у протоколі від 11 червня 2019 року № 41, та не надано згоду тво директора ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» на звільнення головного бухгалтера центральної бухгалтерії ОСОБА_1 з підстав порушення законодавства України, зокрема відсутнє техніко-економічне обґрунтування на скорочення працівників, відсутність у наказі про реорганізацію ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» посилання на необхідність звільнення працівників та порушення розділів 9.2.1, 9.2.7 розділу 5.1.1 Галузевої угоди.

10 липня 2019 року видано наказ № 375 «Про ліквідацію ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», відповідно до якого припинено юридичну особу - ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», шляхом її ліквідації, призначено ліквідаційну комісію.

З огляду на копію наказу від 17 липня 2019 року № 172-к «Про розірвання трудового договору» у зв`язку із проведенням скорочення чисельності та штату працівників управління ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», ОСОБА_1 - головного бухгалтера центральної бухгалтерії ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», звільнено з роботи 06 серпня 2019 року у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник вказує неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 23 січня 2018 року у справі № 501/2345/15-ц (провадження № 61-719св18), від 25 січня 2018 року у справі № 501/2482/15-ц (провадження № 61-757св17) та від 28 березня 2019 року у справі № 755/3495/16-ц (провадження № 61-1350св17) (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 повідомлялася відповідачем про наступне вивільнення за два місяці та її було запропоновано роботу на інших вакантних посадах, від яких позивач відмовилась.

Разом з тим, відповідно до статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, має бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Виборний орган первинної профспілкової організації повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації дав згоду на розірвання трудового договору.

Згідно із частиною сьомою статті 43 КЗпП України та частиною шостою статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у такій згоді, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Розглядаючи трудовий спір з урахуванням положень частини сьомої статті 43 КЗпП України та статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», суд повинен з`ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення. Оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.

Верховний Суд України у постанові від 22 жовтня 2014 року у справі № 6-163цс14 вказав, що аналіз частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» дає підстави для висновку про те, що власник має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу за відсутності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, а не з мотивів її відмови.

В аспекті положень частини сьомої статті 43 і частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» слідує, що оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.

Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України, статті 1, 213 ЦПК України) та лексичного значення (тлумачення) самого слова «обґрунтований», яке означає «бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеним фактами».

Отже, рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо, добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

Вказані правові висновки викладено Верховним Судом України у постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-703цс15.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив з того, що позивач, яка була членом виборного профспілкового органу підприємства, звільнено з роботи за відсутності згоди первинної профспілкової організації та вищестоящого виборного органу цієї профспілки.

Крім того, суди з`ясували, що рішення профспілкового органу містить власне правове обґрунтування такої відмови, а також оцінили рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості, вказавши, що рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 аргументоване та містить посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника.

Усі доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, фактично зводяться до того, що суди не надали належну правову оцінку рішенню профспілкового органу про відмову у наданні згоди на звільнення позивача з роботи, проте вони не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки не підтверджуються обставинами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі заявника доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість їх судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 грудня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Б. І. Гулько Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк