Справа № 415/8309/19
Провадження № 2/415/340/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2020 року місто Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області

у складі: головуючої судді Луньової Д.Ю.

при секретарі Гавриленко В.В.

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

До Лисичанського міського суду Луганської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власницею 1/3 частини спірного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого чоловіка ОСОБА_4 . Інші 2/3 частини будинку у рівних частках належать її дітям - відповідачам у справі на праві приватної часткової власності на підставі свідоцтв про право на спадщину. Оскільки відповідачі з 2004 року і по день звернення з позовом не заселилися в спірний будинок, а вона проживає в будинку більше десяти років, оплачує комунальні послуги, виконує поточні ремонти будинку, посилаючись на ст. 344 ЦК України, просить визнати за нею право власності на 1/6 частину спірного житлового будинку.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, на задоволенні позову наполягє.

Відповідачі відзивів на позовну заяву не надали, в матеріалах справи міститься декілька заяв від відповідачів, в яких вони визнають позов та просять його задовольнити.

Суд розглядає справу без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 41 Конституції Українита ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм правом та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронним доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ст. 77 ЦПК України належним визнається доказ, який містить інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми доказами у відповідності до ст. 80 ЦПК України є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони.

Дослідивши матеріали справи суд встановив.

З копії свідоцтва про право на спадщину від 21.11.2007 р., зареєстроване в реєстрі за № 3-2605 (а.с. 8), виданого державним нотаріусом Лисичанської державної нотаріальної контори Абасовим Е.І., що ОСОБА_1 є спадкоємицею 1/3 частки майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; спадкове майна, на яке в зазначеній частці видане свідоцтво складається з житлового будинку АДРЕСА_1 .

З копії свідоцтва про право на спадщину від 21.11.2007 р., зареєстрованого в реєстрі за № 3-2614 (а.с. 7), виданого державним нотаріусом Лисичанської державної нотаріальної контори Абасовим Е.І., що ОСОБА_2 є спадкоємцем 1/3 частки майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; спадкове майна, на яке в зазначеній частці видане свідоцтво складається з житлового будинку АДРЕСА_1 .

З копії свідоцтва про право на спадщину від 21.11.2007 р. , зареєстроване в реєстрі за № 3-2609 (а.с. 6), виданого державним нотаріусом Лисичанської державної нотаріальної контори Абасовим Е.І., що ОСОБА_5 є спадкоємицею 1/3 частки майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; спадкове майна, на яке в зазначеній частці видане свідоцтво складається з житлового будинку АДРЕСА_1 .

З корпії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 виданого 25.07.2008 р. (а.с.10), вбачається, що ОСОБА_5 25.07.2008 уклала шлюб з ОСОБА_6 та після реєстрації шлюбу взяла прізвище ОСОБА_7 .

З довідки виданою головою вуличного комітету № 239 Лисичанської міської ради 10.09.2019 р. (а.с.11) вбачається, що ОСОБА_1 з 2004 року сама проживає по АДРЕСА_1 , а її діти ОСОБА_2 та ОСОБА_5 за зазначеною адресою не проживають.

З відповіді на запит суду від Лисичанської державної нотаріальної контори (а.с.36) встановлено, що після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину отримали дружина спадкодавця ОСОБА_1 та діти спадкодавця, ОСОБА_5 , ОСОБА_2 . Спадкове майно складається з житлового будинку АДРЕСА_1 та грошових внесків ВАТ «Державний ощадний банк України», по 1/3 частці кожному.

Предметом спору (зміст позовних вимог) визнання права власності на частку майна. Підставою набуття права власності позивачем зазначається набувальна давність.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Отже, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років.

Аналізуючи поняття добросовісності володіння як ознаки набувальної давності за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений в тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності, а саме зазначених у частині першій статті 344 ЦК України: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суд у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17.

Також, слід зазначити, що в своїх позовних вимогах позивач просить визнати за нею право власності на 1/6 частину спірного будинку, не обгрунтовуючи чому саме на таку частку вона претендує та не надаючи суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження наявності правових підстав щодо володіння спірним нерухомим майном, а відповідно й наявності у неї добросовісності такого володіння. Позивачці достеменно було відомо, що інші частки спірного нерухомого майна належать на праві власності її дітям, а тому в даному випадку на момент заволодіння спірним майном у позивачки була відсутня добросовісність володіння.

Крім того, діюче цивільне законодавство передбачає законі підстави набуття та відчуження права власності, у тому числі на договірних умовах.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи, що суд дійшов переконання що у задоволенні у позові слід відмовити, то судові витрати по сплаті судового збору слід покласти на позивача.

На підставі викладеного, ст. ст. 328, 344 ЦК України, керуючись ст. ст. 4,12,13,76-81,84,89,141,158,160,223,247,263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Луганського апеляційного суду або через Лисичанський міський суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 04.12.2020 р.

Суддя: Д.Ю. Луньова