КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 2-2423/10

09 грудня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Олійника В.І.

- Желепи О.В.

при секретарі - Климчук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2020 року, постановлену під головуванням судді Василишина В.О., у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони у виконавчому провадженні, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

У березні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулося до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні, в якій просить замінити стягувача з Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

В обгрунтування заяви Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» зазначало, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2010 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 591 722,01 грн. та 224 024,71 грн. пені та штрафу, а також вирішено питання про розподіл судових витрат.

31 жовтня 2019 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу № 1-10/19, за яким право грошової вимоги за кредитним договором № ML-007/201/2207 від 12 листопада 2007 року, укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 та всіма договорами забезпечення перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2020 року відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» у задоволенні заяви про заміну сторони.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просило ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про заміну стягувача задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовувало тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначало, що суд як на підставу для відмови у задоволенні заяви вказав на те, що заявником не було надано доказів, які б свідчили про передачу від ПАТ «ОТП Банк» до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення. Однак, суд не врахував, що заявник не є стороною договору між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та відповідно не може надати такі докази. При цьому, судом не було визнано явку заявника обов`язковою для надання пояснень та можливості заявити клопотання про витребування доказів у первісних кредиторів, а також судом такі докази не витребовувалися.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшло.

В судовому засіданні представник заявника ТОВ «Фінансова компанія«Довіра та Гарантія» - Даніліна С.С. підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомили, тому, колегія суддів вважала за можливим розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кулікової С.В., з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не підтверджено факту набуття ТОВ «ОТП Факторинг Україна» від ПАТ «ОТП Банк» права вимоги до боржника ОСОБА_1 .

Такий висновок суду не ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2010 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 591 722,01 грн. та 224 024,71 грн. пені та штрафу, а також вирішено питання про розподіл судових витрат.

На виконання вищевказаного рішення суду за заявою представника позивача 18 березня 2011 року було видано виконавчий лист.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2017 року видано дублікат виконавчого листа.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2018 року поновлено Публічному акціонерному товариству «ОТП Банк» строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа (дублікату), виданого 16 серпня 2017 року Броварським міськрайонним судом Київської області.

31 жовтня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір факторингу № 1-10/19, відповідно до умов якоговідбулося відступлення права грошової вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором №№ ML-007/201/2207 від 12 листопада 2007 року, позичальником за яким є ОСОБА_1 .

Відповідно до витягу з реєстру боржників, який є додатком до договору факторингу №1-10/19 від 31 жовтня 2019року, право вимоги за кредитним договором № ML-007/201/2207 від 12 листопада 2007 року, позичальником за яким є ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «Фінансова компанія«Довіра та гарантія».

Вказаний вище договір є чинним, у встановленому законом порядку не визнаний недійсним.

Звертаючись із заявою ТОВ «Фінансова компанія«Довіра та гарантія» просило замінити сторону виконавчого провадження, а саме стягувача ПАТ «ОТП Банк» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Згідно з ч.ч.1,2, 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

У разі вибуття однієї із сторін, виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом ст. 512 ЦК України, ст. 442 ЦПК України та ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Пунктами 1, 2 ч.1 ст. 512 ЦК України визначено, що у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку з чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження й її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», ст.442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі №6-122цс13.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

При цьому, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

Частиною першою статті 18 ЦПК визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 201/8548/16-ц, від 15 серпня 2018 року у справі № 190/2119/14-ц, від 09 січня 2020 року у справі №2218/5181/2012.

За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», а відтак наявні підстави для задоволення заяви ТОВ «Фінансова компанія«Довіра та гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження.

Посилання суду на відсутність доказів, колегія суддів відхиляє, враховуючи, що ст. 204 ЦК України передбачає презумпцію правомірності правочину, судом вказаний правочин недійсним не визнавався, питання дійсності вказаного договору не є предметом розгляду в межах даного провадження.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2020 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про заміну стягувача його правонаступником.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» - задовольнити.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2020 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження задовольнити.

Замінити стягувача з Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»у справі №2-2423/10за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 10 грудня 2020 року.

Головуючий: Судді: