П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2020 року місто Київ

справа № 758/2026/19

провадження №22-ц/824/1737/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк"

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»

на рішення Подільського районного суду м.Києва від 5 серпня 2019 року, ухвалене у складі судді Гребенюка В.В.,

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року позивач АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 30 листопада 2006 року був укладений кредитний договір № б/н, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 10 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

У зв`язку з порушенням ОСОБА_1 кредитних зобов`язань, у останньої станом на 22 січня 2019 року утворилась заборгованість в розмірі 95 220, 98 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 34 399,42 грн., 17 764,48 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 38 046, 56 грн. заборгованості за пенею, а також штрафів: фіксована частина - 500 грн. та процентна складова - 4 510, 52 грн.

Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 5 серпня 2019 року частково задоволені позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість у розмірі 34 399,42 грн.

Вирішено питання розподілу судового збору.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку в цій частині задовольнити. В апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зокрема, посилається на те, що суд встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, не мав жодних підстав відмовляти у стягнення відсотків по кредиту, оскільки кредитний договір є двостороннім та оплатним, де оплатою за користування кредитом є сплата відсотків.

Оскаржуваним рішенням суд першої інстанції призводить до нехтування принципів платності кредитного договору та наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку, та у цілому порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави, оскільки важливою ознакою кредитної операції є те, що вона надається за рахунок залучених грошових коштів.

Правова позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17, не може бути прийнята судом до уваги, оскільки така позиція висловлена у конкретній справі за інших встановлених обставин, коли відповідачем заперечувалися такі умови договору які погоджені між сторонами у належний спосіб.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог банку, а також в частині відмови у задоволенні позову про стягнення пені та штрафів не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 8 листопада 2019 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року справу призначено в судове засідання.

В судове засідання представник позивача та відповідачка ОСОБА_2 не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів уважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Оскільки рішення ухвалене за відсутності учасників справи, то датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що між позивачем та відповідачем 30 листопада 2006 року було укладено кредитний договір б/н, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 10 000,00 грн., шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Судом також установлено, що в анкеті - заяві, підписаній відповідачкою 30 листопада 2006 року, міститься інформація щодо суми кредиту 5000 грн., при цьому, позивачем надано більшу суму заявленої відповідачем у розмірі 10000 грн.

У заяві позичальника від 30 листопада 2006 року базова процентна ставка зазначена як 36 процентів з розрахунку 360 днів в рік. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Згідно з наданим банком розрахунком, у відповідача за вказаним кредитним договором станом на 22 січня 2019 року виникла заборгованість за кредитом на загальну суму 95220,98 грн., яка складається з: 34399,42 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 17764,48 грн. - нараховано відсотків, 38046,56 грн. - нарахованої пені, заборгованість по судовим штрафам 5010,52 грн.

Умови та правила банківських послуг відповідачем не підписані.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що АТ КБ "ПриватБанк" не було надано доказів на підтвердження повідомлення відповідача ОСОБА_1 про умови кредитування та узгодження з ним саме тих умов, про які вказує представник банку, однак фактично отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку не повернуті, а тому заборгованість за кредитом у розмірі 34 399,42 грн. має бути стягнуто з відповідача на користь банку. Відмовляючи у застосуванні позовної давності, суд першої інстанції виходив із того, що кредитна картка відповідача була перевипущена позивачем, та дія такої картки становить до останнього дня червня місяця 2021 року, відповідачем використовувалися кредитні кошти, про що свідчить рух коштів по картці згідно виписки за період з 1 січня 1999 року по 19 травня 2019 року, а тому суд уважав, що строк позовної давності позивачем не пропущений.

Проте, погодитись повністю з висновком суду першої інстанції не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним ( ст.1055 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Сенс договору приєднання полягає у тому, що його умови визначені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних умовах та можуть бути прийняті іншою стороною не інакше ніж шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому. Тобто дійсно вільною в цьому випадку є воля виключно однієї сторони - тієї, яка пропонує для укладення договору саме формуляр (тобто банк). Інша сторона виявляє волю до укладення цього договору лише на стадії висловлення власної волі на стадії прийняття умов такого договору в цілому.

Проте не повинно виникати сумнівів у тому, чи дійсно та які саме умови, викладені у формулярі або іншій стандартній формі, приймає позичальник.

У ситуації, коли є сумніви у тому, чи прийняті та які саме умови прийнято споживачем - позичальником, умови не можуть вважатися такими, що прийняті ним в цілому.

Конструкція договору приєднання, викладена у ч.1 ст.634 ЦК України, полягає не у тому, що споживач зобов`язаний самостійно ознайомитися з умовами і правилами надання послуг, пропонованими однією стороною, а у тому, що споживач може лише до них приєднатися, не маючи можливості обговорювати умови договору приєднання, пропонуючи свої зміни тощо. Проте саме воля споживача на приєднання до певних умов такого договору має бути однозначною та свідчити про певне її спрямування на досягнення згоди саме на певних умовах, запропонованих банком.

У законі як загальне правило визначено, що договір приєднання має викладатися на формулярі або іншій стандартній формі, яка має засвідчувати усі прийняті споживачем умови такого договору.

За змістом ч.2 ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Установлено, що заява, яка була підписана 30 листопада 2006 року ОСОБА_3 містить інформацію щодо базової процентної ставки, розмір якої становить 36 % із розрахунку 360 днів у році, термін дії картки до листопада 2008 року. Крім того, сторони погодили строк дії кредитного ліміту, який дорівнює строку дії картки, а також порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості (а. с. 8).

Зважаючи на наведене, необґрунтованими є висновок суду першої інстанції про те, що у анкеті-заяві відсутня домовленість сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та умови кредитування.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом підлягає скасуванню.

Як убачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості заборгованість по процентам у відповідачки ОСОБА_2 виникла, починаючи з 9 жовтня 2017 року. У цей період банк нараховував проценти в розмірі 42% річних, що суперечить домовленостям сторін договору щодо встановлення процентної ставки (36% річних). Інформації щодо можливості банку змінювати розмір процентів на власний розсуд, незалежно від підстав, анкета-заява не містить.

Таким чином, визначаючи розмір заборгованості ОСОБА_2 по процентам за користування кредитними коштами, апеляційний суд виходить із 36% річних (нараховуються на залишок заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів у році), як було погоджено сторонами при підписанні анкети-заяви, а також суми заборгованості, яка зазначена в графі 5 розрахунку, починаючи з 9 жовтня 2017 року.

Так, станом на 9 жовтня 2017 року у ОСОБА_2 була відсутня заборгованість по процентам за користування кредитними коштами, а за період з 9 жовтня 2017 року утворилась заборгованість по процентам в сумі 7558 грн.12 коп., виходячи із суми заборгованості по кредиту, на яку нараховані проценти в розмірі 36% річних.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами підлягає скасуванню і в цій частині позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню.

В іншій частині рішення суду апеляційним судом не переглядається.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м.Києва від 5 серпня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування кредитними коштами - скасувати і в цій частині ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (01001 м.Київ, вул. Грушевського, б. 1-Д, , рах. № НОМЕР_2 , МФО 305299) заборгованість по процентам за користування кредитними коштами в сумі 7558 грн.12 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус