Провадження № 2/712/253/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 року Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого-судді Мельник І.О.

з участю секретаря Хоменко А.В.

представника позивача ОСОБА_1

відповідачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

представника третьої особи Литвиненко І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Управління державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради про визнання права власності на самочинно збудований об`єкт,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Управління державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради про визнання права власності на самочинно збудований об`єкт. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що він та відповідачі є співвласниками домоволодіння (житлового будинку з надвірними спорудами) за адресою: АДРЕСА_1 . Зокрема, позивачу належить 61/100 домоволодіння на підставі договору дарування частини житлового будинку, відповідачам належить 39/100 домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку, в тому числі: Пухальському 39/400, ОСОБА_2 - 39/400, ОСОБА_3 - 39/200. Позивач вказує, що житловий будинок знаходиться на земельній ділянці площею 486 кв.м. Частина цієї земельної ділянки площею 283 кв.м. надана позивачу у власність рішенням Черкаської міської ради № 2-4496 від 23.05.2019 з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Позивач вказує, що з метою поліпшення житлових умов він самовільно, без належного дозволу перебудував житловий будинок (літ. А-1, м/с, А1-1, А2-2, а), а саме: побудував мансарду (літера м/с), прибудови до житлового будинку (літера А1-1, А2-2), які складаються з житлових приміщень № 1-1 (коридор) площею 10,1 кв.м., 1-2 (кімната) площею 14,7 кв.м, 1-3 (кухня) площею 18,5 кв.м., 1-4 (санвузол) площею 6,9 кв.м., 1-5 (кімната) площею 17,3 кв.м., 1-6 (коридор) площею 2,7 кв.м., 1-7 (сходова клітина) площею 3,5 кв.м., 1-8 (кімната площею 35,1 кв.м., 1-9 (санвузол) площею 6,9 кв.м., 1-10 (кімната) площею 17,6 кв.м. Позивач звернувся до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради, де йому повідомили, що згідно з п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою КМУ від 13 квітня 2011 р. № 461, у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду, він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта. Тому, позивач просить суд визнати за ним право власності на самочинне будівництво з підстав, передбачених ст. 376 ЦК України.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.10.2019 відкрито провадження в цивільній справі за позовом за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала та просила позов задовольнити. Суду пояснила, що у зв`язку з тим, що за позивачем не визнано право власності на самочинне будівництво, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради відмовило йому у прийнятті об`єкту в експлуатацію та рекомендувало звернутись до суду з позовом про визнання права власності на самочинно збудований будинок.

В судовому засіданні відповідачі позов не визнали та просили суд у задоволенні позову відмовити через безпідставність заявлених позивачем до них вимог.

Представник третьої особи Управління державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради за довіреністю Литвиненко І.М. просила відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що, по-перше, позивачем не вірно визначений відповідач у справі. По-друге, позивач не звертався до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області за отриманням документів дозвільного та декларативного характеру, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчений будівництвом об`єкт. Більш того, він не звертався до Черкаської міської ради.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що ОСОБА_4 є власником 61/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі договору дарування частини житлового будинку, посвідченого 17.09.2015 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Старовойтовою Л.В. за реєстр. № 1996. Іншими співвласниками вказаного домоволодіння є ОСОБА_2 39/400 частин на підставі договору купівлі-продажу частини будинку від 14.12.2009, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського нотаріального округу Фіщук В.Я. за реєстр. № 4670, ОСОБА_2 39/400 частин на підставі договору купівлі-продажу частини будинку від 14.12.2009, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського нотаріального округу Фіщук В.Я. за реєстр. № 4670 та ОСОБА_3 - 39/200 частин на підставі договору купівлі-продажу частини будинку від 14.12.2009, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського нотаріального округу Фіщук В.Я. за реєстр. № 4670.

Як встановлено в ході розгляду судом справи та не заперечується стороною позивача, ОСОБА_4 було перебудовано житловий будинок (літ. А-1, м/с, А1-1, А2-2, а), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: побудовано мансарду (літера м/с), прибудови до житлового будинку (літера А1-1, А2-2), які складаються з житлових приміщень № 1-1 (коридор) площею 10,1 кв.м., 1-2 (кімната) площею 14,7 кв.м, 1-3 (кухня) площею 18,5 кв.м., 1-4 (санвузол) площею 6,9 кв.м., 1-5 (кімната) площею 17,3 кв.м., 1-6 (коридор) площею 2,7 кв.м., 1-7 (сходова клітина) площею 3,5 кв.м., 1-8 (кімната площею 35,1 кв.м., 1-9 (санвузол) площею 6,9 кв.м., 1-10 (кімната) площею 17,6 кв.м.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач, посилаючись на неможливість прийняття Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю об`єкту в експлуатацію, просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , з підстав, передбачених ст.ст. 328, 331, 375, 376, 392 ЦК України.

В свою чергу, ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно,, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами статей 177-179, 182 ЦК України, частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про основи містобудування» реалізація містобудівної документації полягає у впровадженні рішень відповідних органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування при плануванні відповідних територій, комплексній забудові та реконструкції населених пунктів, проектуванні та будівництві об`єктів житлово-цивільного і виробничого призначення, систем транспортного та інженерного забезпечення, впорядкуванні і благоустрої територій.

При цьому, закінчені будівництвом об`єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об`єктів забороняється.

Отже, державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.

Як вже зазначалося вище, позивачем не надано доказів введення спірного будинку в експлуатацію в установленому порядку і набуття цим майном статусу об`єкта нерухомого майна як об`єкта цивільного права.

Натомість, визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого до експлуатації, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 19.03.2018 року та Верховним Судом України у постанові від 27 травня 2015 року у справі № 6-159цс15.

Як визначено ч. 1 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до І-ІІІ категорій складності, та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Відповідно до п. п. 2 п. 4 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2014 № 294 (далі - Положення) Держархбудінспекція України відповідно до покладених на неї завдань приймає в установленому порядку в експлуатацію закінчені будівництвом об`єкти (видає відповідні сертифікати, реєструє декларації про готовність об`єкта до експлуатації та повертає такі декларації).

Позивачем не надано суду доказів щодо його звернення до Державної архітектурно-будівельної інспекції та її територіальних органів, що підтверджувало б досудовий та законодавчо передбачений порядок врегулювання спору, з метою перевірки дотримання всіх необхідних вимог до об`єкту нерухомості, наявність яких можуть встановити лише компетентні органи, а отже, на момент розгляду справи, спірний об`єкт в експлуатацію не введений.

Суд зазначає з цього приводу, що відповідно до ч.1ст.81 Цивільного процесуального Кодексу України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Тобто сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини,то суд робить висновок про її недоведеність. При цьому, само пособі доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків, зокрема надання належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх вимог.

Відповідно до частини 1статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В даному випадку стороною позивача не надано суду будь-яких доказів, які б відповідали критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості, щоб підтверджували факти наявності висновків компетентних державних органів щодо готовності таких спірних об`єктів нерухомого майна до експлуатації.

Таким чином, враховуючи те, що обставини, на які позивач посилається в обґрунтування заявлених вимог, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд доходить висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.2-13, 76-83, 258, 259, 263-268 ЦПК України, ст.376 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Управління державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради про визнання права власності на самочинно збудований об`єкт.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду через місцевий суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 18.01.2020.

Головуючий І.О.Мельник