КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

10 грудня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Семенюк Т.А.,

при секретарі Гайворонському В. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні питання про зупинення провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Барановського В. Б., за участю стягувача ОСОБА_2 , за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Вичівської Оксани Юріївни на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24 вересня 2020 року в складі судді Галагана В. І.,

встановив:

07.09.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною скаргою, в якій просив скасувати складений старшим державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Барановським В. Б. розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 06 червня 2020 року, відповідно до якого визначена його заборгованість за аліментами у розмірі 1/4 частини доходу від ціни продажу його квартири.

Скарга мотивована тим, що у Святошинському районному відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) знаходиться виконавче провадження №41193555, відкрите на виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј зі всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 20.06.2008 і до досягнення сином повноліття, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

08.07.2020 старшим державним виконавцем Барановським Б. В. заявнику вручено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, в якому донараховано заборгованість за аліментами за 2019 рік в сумі 246 562,50 грн.

Вважав, що визначаючи розмір заборгованості за аліментами, державним виконавцем помилково враховано ј частину доходу від ціни продажу успадкованої ним в 2018 році квартири АДРЕСА_1 , оскільки кошти від проданої квартири не є заробітною платою (доходом).

За кошти, отримані від продажу квартири, він придбав інше житло, в якому мешкає, та компенсував витрати на передпродажну підготовку квартири та витрати на догляд, лікування, поховання спадкодавця, погашення кредиту. Донарахування аліментів призведе до позбавлення його єдиного житла.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 вересня 2020 року скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив із того, що відсутні підстави для задоволення скарги заявника, оскільки державний виконавець діяв відповідно до вимог СК України та Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, судом враховано правову позицію висловлену у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року по справі № 760/4569/18-ц, від 31 липня 2020 року по справі № 234/15413/17.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Вичівська О. Ю. просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24 вересня 2020 року та постановити нове судове рішення, яким скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Вважає, що судом помилково враховано висновок, наведений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року по справі № 760/4569/18-ц щодо необхідності нарахування аліментів на дохід, отриманий за процентами по банківським вкладам, який не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки дана справа не є подібною через неоднакові підстави отримання грошових коштів: отримання процентів за банківським вкладом збільшує активи , а отже є доходом; одноразова реалізація власної квартири - не є доходом, так як не призводить до збільшення активів. Ухвала суду першої інстанції винесена з порушенням принципу верховенства права, сприяє зловживанню стягувачем свого права, порушує права боржника і не сприяє захисту інтересів дитини та є несправедливою.

Відповідно до п.10 ч.1 ст. 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Отже, підставою для зупинення провадження у справі може бути прийняття палатою, об`єднаною палатою або Великою Палатою Верховного Суду до свого розгляду іншої справи у подібних правовідносинах (ст. 403 ЦПК України).

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).

Встановлено, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду від 28 жовтня 2020 року передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справу № 758/10761/13-ц.

На думку колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виручення боржником грошових коштів від продажу нерухомого майна, в обмін на передачу покупцю права власності на зазначене нерухоме майно, не має наслідком отримання доходу платником аліментів, а є грошовим еквівалентом вартості цього майна до його продажу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд помилково зазначив, що суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин норми права без урахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 760/4569/18-ц (провадження № 61-45100сво18), тоді як правовідносини у зазначеній справі не є подібними тим, що виникли у справі, яка є предметом касаційного перегляду, оскільки стосуються правомірності віднесення до доходів отриманих платником процентів від грошових коштів на депозитних рахунках.

Погоджуючись з висновками Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 760/4569/18-ц (провадження № 61-45100сво18) про те, що Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів не є вичерпним, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, разом з тим, вважає за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії судів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 липня 2020 року у справі 234/15413/17 (провадження № 61-1685св20).

Необхідність відступлення від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викликана тим, що колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у наведеній постанові дійшла іншого висновку про застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме, що дохід від відчуження належного боржникові нерухомого майна, набутого ним до укладення шлюбу та народження дитини, відноситься до Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів, а тому на такий дохід може бути здійснено нарахування аліментів у межах виконавчого провадження.

Системний аналіз наведених вище положень СК України та Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів, дає підстави для висновку, що вирішальне значення для визначення видів заробітку/доходу, які ураховуються при визначенні розміру аліментів, має відповідь на питання: чи відбулося отримання боржником доходу від використання належного йому на праві приватної власності нерухомого майна, наслідком чого стало отримання ним прибутку (доходу), на який у розумінні положень статті 81, частини першої статті 195 СК України нараховуються аліменти (заборгованість), чи наслідком такого використання є отримання грошового еквіваленту вартості нерухомого майна, що існувало до його продажу.

Правовідносини у вказаних справах є повністю подібними з даною справою за предметом та підставами позову, умовами застосування правових норм та частково за суб`єктним складом.

Відповідно до пункту 14 частини першої ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

З огляду на подібність правовідносини у даній справі та правовідносин у справі №758/10761/13-ц, провадження в яких відкрито Верховним Судом, колегія суддів вважає за необхідне зупинити апеляційне провадження у цій справі до закінчення перегляду судового рішення у подібних правовідносинах в касаційному порядку.

Керуючись п. 10 ч. 1 ст. 252, п. 14 ч. 1 ст. 253 ЦПК України, суд

ухвалив:

Зупинити апеляційне провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Барановського В. Б., за участю стягувача ОСОБА_2 , за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Вичівської Оксани Юріївни на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24 вересня 2020 року до закінчення перегляду судового рішення в касаційному порядку в справі №758/10761/13-ц.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 10 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк