Справа № 127/3910/17
Провадження 2/127/2376/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2020 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

з участю секретаря судових засідань Максимчука Я.В.

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу № 127/3910/17 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа без самостійнихвимог - ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа без самостійних вимог - ОСОБА_1 про припинення поруки,

в с т а н о в и в:

позов АТ КБ «ПриватБанк» зареєстрований судом 21.02.2017 року (т. 1 а.с. 2-3) і мотивований тим, що 20.08.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір VIW3G102531574, згідно з яким ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 37450 доларів США до 18.08.2037 року і зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та у порядку, встановлених кредитним договором, сплачуючи щомісячний платіж.

У випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, ОСОБА_1 повинна сплатити банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору VIW3G102531574 від 20.08.2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки 20.08.2007 року.

Відповідач ОСОБА_1 використала кредитні кошти, але не виконала належним чином взяті на себе зобов`язання і не погасила борг, тому станом на 11.01.2017 року заборгованість за договором становить 27 096,74 доларів США. Дана сума складається з: 25 510,51 доларів США - заборгованості по кредиту (тілу кредиту); 1 527,04 доларів США - заборгованості по відсотках за користування кредитом; 30,51 доларів США - заборгованості по комісії за користування кредитом; 28,68 доларів США - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Враховуючи те, що право вибору способу захисту прав належить кредитодавцю, АТ КБ «ПриватБанк» на підставі ст.ст. 554, 1054 ЦК України просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за тілом кредиту в сумі 25 510,51 доларів США (а.с. 2-4 т.1).

18.04.2017 року відповідач ОСОБА_1 подала до АТ КБ «ПриватБанк» зустрічний позов про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки (а.с. 49-59, 68 т. 1), який мотивувала тим, що 20.08.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір VIW3G102531574. Пунктом 7.1 договору визначено, що банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк з 20.08.2007 року по 18.08.2037 року включно, у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 37 450 доларів США на наступні цілі: купівля нерухомості в сумі 28 000 доларів США, а також у розмірі 9 450 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, 0,2 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного договору.

Періодом сплати вважати період з 22 по 27 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту), здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надати банку кошти (щомісячний платіж) в сумі 347, 61 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсотках, винагороді та іншим платежам.

Згідно п. 7.3 договору в забезпечення виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає іпотека квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а також інші види застави, іпотеки, поруки і т.п.

20.08.2007 року між ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № VIW3G102531574/1, згідно якого поручитель зобов`язалась відповідати за виконання зобов`язання ОСОБА_1 як солідарні боржники.

21.08.207 року між ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений та нотаріально посвідчений договір іпотеки, згідно з яким іпотекою забезпечено виконання зобов`язання іпотекодавця за кредитним договором від 20.08.2007 року № VIW3G102531574. В іпотеку передана квартира, яку ОСОБА_1 придбала 20.08.2017 року.

ОСОБА_1 вважає, що при укладенні кредитного договору вона була введена банком в оману щодо істотних умов договору: встановленого розміру кредиту, відсотків за користування кредитом та сукупної вартості кредиту. Умови договору є дискримінаційними та мають наслідком істотний дисбаланс договірних прав і обов`язків на шкоду позичальника, договір був укладений з використанням нечесної підприємницької практики, що є підставами для визнання договору недійсним відповідно до вимог ст.ст. 18, 19, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Так, у змісті кредитного договору від 20.08.2007 року відсутні встановлені законодавством обов`язкові умови, які є необхідними для укладення договору:

-при укладенні договору відповідач не здійснив детальний, достовірний та об`єктивний розпис скупної вартості кредиту для споживачів (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту згідно вимог п.2 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 3 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту»;

- не зазначив вид і предмет кожної супутньої послуги з обґрунтуванням їх вартості згідно вимог п.3.4 Правил;

- не визначив реальну процентну ставку в порушення вимог п. 3.3.Правил;

- не визначив та не вказав належно про абсолютне значення подорожчання кредиту в грошовому вигляді згідно п.3.3 Правил, шляхом підсумовування всіх платежів, здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту;

- в порушення вимоги п.3.8 Правил банк не встановив застереження щодо попередження позичальника про настання валютних ризиків;

- всупереч вимог п.3.4 Правил не зазначив про умови відкриття, ведення та закриття банківського рахунку, тарифи а також про всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у заявку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням;

- всупереч вимог п.8 ч.1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових ринків» не визначив порядок припинення дії кредитного договору;

-в порушення п.6 ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не встановив істотні умови договору про дострокове розірвання кредитного договору, що не є тотожним з достроковим поверненням кредиту;

- не визначив відповідальності кредитора при порушенні умов договору щодо умов повернення і зарахування кредиту (зокрема, в разі зарахування коштів з каси банку на транзитні рахунки або на рахунки, не зазначені в договорі) як того вимагають норми ч. 2 ст. 345 ГКУ та п.9 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових ринків»:

-в порушення вимоги ст. 61 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відсутнє застереження щодо збереження банківської таємниці та відповідальності за її розголошення;

- не здійснив оприлюднення інформації про умови іпотечного кредитування згідно імперативної вимоги ст. 2 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати»;

- не встановив положення про інфляційне застереження та не узгодив домовленості про розрахунки індексації щодо збереження реальної вартості предмета іпотеки.

Оскільки вказані вище обов`язкові відомості не були встановлені та не розкриті відповідачем в кредитному договорі, то кредитний договір не відповідає вимогам чинного законодавства України, а його сторонами в належній формі не було досягнуто згоди щодо істотних умов договору, передбачених законодавцем, тому кредитний договір від 20.08.2007 року є неукладеним.

Також позивач ОСОБА_1 зазначає, що відповідно до п.7.1 договору банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 20.08.2007 року по 18.08.2037 року включно, у вигляді непоновлювальної лінії в розмірі 37 450, 00 доларів США на наступні цілі: купівля нерухомості в сумі 28 000 доларів США, а також 9 450 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору.

До первісного позову не додано доказів отримання даних коштів саме у валюті договору, між тим, кошти в сумі 9 450,00 доларів США ОСОБА_1 взагалі не отримувала.

Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що банк скористався відсутністю у неї знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і вона була введена в оману при отриманні кредитних послуг. Банк, в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не надав ОСОБА_1 відомостей, потрібних клієнтові при укладенні кредитного договору, ввів її в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, що є істотними умовами.

Оскільки кредитний договір є недійсним, договір іпотеки квартири від 21.08.2007 року, реєстр. № 4935, теж підлягає визнанню судом недійсним на підставі ч. 2 ст. 548 ЦК України, що має наслідком вилучення запису про реєстрацію заставленого майна з Державного реєстру обтяжень нерухомого майна.

На підставі ст.ст. 203, 215, 1054, 1055, 1057 ЦК України, ст.ст. 11, 18, 19, 22, 23 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 56 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. 11, 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг», Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, позивач ОСОБА_1 просила визнати недійсним кредитний договір №VIW3G102531574 від 20.08.2007 року, укладений між КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 ; визнати недійсним з моменту вчинення договір іпотеки квартири від 21.08.2007 року, укладений між КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В., зареєстрований в реєстрі за № 4935; зняти заборону відчуження з зазначеного в іпотечному договорі нерухомого майна, що зареєстрована в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій 21.08.2007 року за № 4936 та виключити з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень запис про об`єкт обтяження: квартиру АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 (а.с. 49-59 т.1).

05.07.2107 року ОСОБА_2 подала зустрічний позов (а.с. 102-105 т.1), який мотивувала тим, що 20.08.2017 року між нею та АТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір поруки №VIW3G102531574/1, відповідно до якого вона поручилась перед АТ КБ «ПриватБанк» за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором від 20.08.2007 року №VIW3G102531574.

Пунктом 11 договору поруки встановлено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором.

Письмову вимогу про усунення порушень простроченого зобов`язання по сплаті заборгованості банк направив на адресу ОСОБА_2 30.01.2017 року.

Згідно наданої банком довідки-розрахунку заборгованості за кредитом, ОСОБА_1 порушила свої зобов`язання та прострочила сплату відсотків за користування кредитом ще 22.11.2015 року. Тобто, кредитор мав право звернутись до ОСОБА_2 з вимогою про виконання зобов`язань за договором поруки з 22.11.2015 року по 22.05.2016 року однак, звернувся лише 30.01.2017 року.

Оскільки умови п. 11 договору поруки про його дію до повного виконання зобов`язань за кредитним договором не свідчать про те, що договором встановлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251 ч.4, ст. 559 ЦК України, в даному випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України.

ОСОБА_2 вважає, що непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням.

Крім того, з наданих банком документів, а саме, розрахунку заборгованості, вбачається, що кредитором самостійно збільшено обсяг зобов`язання без згоди боржника та поручителя.

Збільшення обсягу зобов`язань відбулось шляхом збільшення відсоткової ставки за кредитом. Згідно п. 7.1 договору кредиту відсоткова ставка становила 1% на місяць на суму залишку, тобто 12% річних, а з розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що дана відсоткова ставка спочатку була збільшена до 14,04%, а потім змінена на 13,54% річних.

Крім того, згідно розрахунку заборгованості по кредиту, який надав банк, основна сума заборгованості зросла, хоча боржникові надавався кредит у вигляді не поновлювальної кредитної лінії і банк не вправі збільшувати основну суму заборгованості, що також свідчить про збільшення відповідальності ОСОБА_2 за зобов`язанням ОСОБА_1 .

Враховуючи те, що кредитодавець збільшив розмір основного зобов`язання без погодження із поручителем та пропустив строк на пред`явлення вимог до поручителя, ОСОБА_2 просила суд на підставі ч. 1, ч. 4 ст. 559 ЦК України припинити поруку за договором поруки від 20.08.2007 року №VIW3G102531574/1 (а.с. 102-105 т.1).

Судом вчинені наступні процесуальні дії.

Ухвалою суду від 01.03.2017 року було відкрите провадження у справі за позовом АТ КБ "ПриватБанк" (а.с. 36 т. 1).

18.04.2017 року від відповідача ОСОБА_1 надійшов зустрічний позов до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа без самостійних вимог - ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки (а.с. 49-59 т. 1). Ухвалою суду від 18.04.2017 року зустрічний позов прийнятий до спільного розгляду із первісним позовом (а.с. 68 т.1).

Заперечення від АТ КБ «ПриватБанк» на зустрічний позов ОСОБА_1 надійшли 05.07.2017 року (а.с. 89-91 т.1).

05.07.2017 року надійшов зустрічний позов ОСОБА_2 до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа без самостійних вимог - ОСОБА_1 про припинення поруки (а.с. 102-105). Ухвалою суду від 05.07.2017 року зустрічний позов прийнятий до спільного розгляду із первісним позовом (а.с. 108 т.1).

Заперечення від АТ КБ «ПриватБанк» на зустрічний позов ОСОБА_2 надійшли 21.09.2017 року (а.с. 119-124т.1).

11.10.2017 року постановлена ухвала про призначення у справі судово-економічної експертизи, провадження у справі зупинене (а.с. 183-184 т.2).

01.02.2018 року постановлена ухвала про витребування доказів у справі (а.с. 216-217 т. 2).

11.09.2019 року надійшов висновок експерта і 12.09.2019 року відновлене провадження у справі та призначене підготовче засідання на 03.10.2019 року, враховуючи п. 9 Розділу ХІІІ "Перехідні положення" ЦПК України.

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_3 підтримав позовні вимоги за первісним позовом. Суду пояснив, що 20.08.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено два кредитних договори: основний договір VIW3G102531547 на суму 37 450 доларів США на придбання житла та договір VIW3G202531574 на суму 7 000 доларів США на погашення першого внеску по основному кредитному договору. По цим двом договорам був відкритий один рахунок для внесення сум на погашення заборгованості - НОМЕР_1 . Згідно умов договорів платежі розподілялись спочатку на погашення боргу по угоді VIW3G202531574, а потім перераховувались на погашення боргу по основному договору. Прострочення по платежам почалось лише з 30.05.2016 року. Сума боргу, яку просить АТ КБ «ПриватБанк» стягнути з відповідачів солідарно - 25 510,51 доларів США, підтверджена висновком експерта, тому вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню. Зустрічні позови не визнав. ОСОБА_4 була ознайомлена з умовами кредитного договору, в анкеті-заяві підтвердила, що їй надана повна інформація по кредиту, в тому числі щодо орієнтовної сукупної вартості, погодилась на збільшення відсоткової ставки, тривалий час виконувала своє зобов`язання і ніколи не заявляла, що порушені її права. Підстави зустрічного позову представник вважає формальними, позивач не довела того, що банк ввів її в оману. Також заявив про застосування строку позовної давності до вимог ОСОБА_4 , оскільки з моменту укладення договору до звернення до суду із позовом про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки пройшло більше 10 років. Порука ОСОБА_2 також не є припиненою, оскільки збільшення процентної ставки було погоджене із боржником ОСОБА_4 , основне зобов`язання не виконане, крім того, стаття 559 ЦК України діє в новій редакції, тому підстав для задоволення позову немає.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Желіховський В.М. в судовому засіданні позов АТ КБ «ПриватБанк» не визнав, зустрічний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримав. Суду пояснив, що про наявність договору VIW3G202531574 від 20.08.2007 року ОСОБА_1 не знала і здійснювала погашення боргу на один рахунок - НОМЕР_1 . Кредитний договір є недійсний в силу ст.ст. 203, 215 ЦК України, оскільки в момент підписання договору банк застосував нечесну підприємницьку практику, ввів в оману ОСОБА_4 , не роз`яснив зміст договору і не надав повної інформації щодо розміру кредиту, реальної процентної ставки та подорожчання кредиту, його сукупної вартості. Тому ОСОБА_4 вважає, що з нею не були погоджені всі істотні умови договору, це суперечить принципу добросовісності і значно погіршує становище позичальника як споживача і дає право вимагати визнання недійсним договору в цілому на підставі ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Оскільки основний договір є недійсним підлягає визнанню недійсним і іпотечний договір. Також вважає обґрунтованими вимоги ОСОБА_2 , оскільки внаслідок зміни кредитором процентної ставки без погодження із поручителем порука припиняється на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 позов АТ КБ «ПриватБанк» не визнав, зустрічний позов ОСОБА_2 підтримав відповідно до обставин, викладених в позові. Зазначив, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 немає додаткової угоди на збільшення процентної ставки до 13,54% річних, хоча укладення такої угоди в разі зміни зобов`язання поручителя прямо передбачене договором поруки.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, зустрічний позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 слід відмовити.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного 20.08.2007 року кредитного договору VIW3G102531574 (п.7.7) банк надав ОСОБА_1 кредитні кошти в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплати відсотків, винагороди в зазначені даним договором строки (а.с. 60-62).

Відповідно до вимог п. 7.1 даного договору, банк надав позичальникові ОСОБА_1 кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 20.08.2007 року по 18.08.2037 року включно, у вигляді не поновлювальної лінії в розмірі 37 450, 00 доларів США на наступні цілі: купівля нерухомості в сумі 28 000 доларів США, а також 9 450, 00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, 0,2 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного договору. Сторони домовились, що періодом сплати вважають період з 22 по 27 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) в сумі 347,61 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсотках, винагороди.

Для виконання даного договору банк відкрив позичальникові рахунок НОМЕР_1 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та ін. платежам.

Також позичальник ОСОБА_4 зобов`язалась сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п.7.1, 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3., 3.1, 3.2 даного договору. Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту (п.2.2.2); сплатити банку винагороду згідно п.п.7.1 та 6.2 даного договору (п.2.2.3); погасити кредит в порядку, сумах і строки, передбачені п.7.1 та п.2.3.3 цього договору (п.2.2.4); позичальник доручає банку списувати кошти із своїх поточних рахунків у валюті кредиту, або у валюті, відмінної від валюти кредиту, при наявності на них необхідної суми коштів, не наданих у кредит, у межах сум, які підлягають сплаті банку за цим договором, при настанні строків платежів (здійснювати договірне списання). Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавства порядком (2.2.5); при невиконанні зобов`язань за цим договором надати банку будь-яке майно позичальника або третіх осіб за узгодженням збанком для погашення заборгованості, що оформляється відповідними договорами іпотеки або закладу (2.2.8); при настанні випадків, передбачених п.2.3.3. даного договору достроково погасити заборгованість перед банком у повному обсязі (2.2.10).

Банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон`юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більш ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ) п.2.3.1; за своїм розсудом банк має право зменшувати розмір процентної ставки до рівня, встановленого чинним законодавством (п.2.3.2); списувати кошти з поточних рахунків позичальника, згідно п.2.2.5 при настанні строків платежів, передбачених умовами цього договору (п.2.3.5).

Позичальник має право здійснювати дострокове погашення кредиту. При цьому позичальник зобов`язаний сплатити банку суму відсотків, суму винагороди, відповідно до п. 7.1 даного договору, неустойку (штраф, пеню), якщо на момент дострокового погашення кредиту (частини кредиту) у банку виникли підстави для стягнення неустойки згідно п. 4 цього договору. Оплата провадиться відповідно до умов даного договору (п.2.4.1). Нарахування штрафних санкцій також врегульована п.5.4.

Пунктом 7.3 договору передбачено, що забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає іпотека квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , а також всі інші види застави, іпотеки, поруки й т.п., надані банку з метою забезпечення зобов`язань заданим договором.

Пунктом 7.4 договору визначено: згідно ст. 212 ЦК України, при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом в розмірі 2,42% на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Детальний опис загальної вартості кредиту вказаний у п.п. 6.2, 7.1 цього договору: сума кредиту, відсотки, винагороди, комісійні, неустойки, затрати, збитки (п.6.5 договору).

Сторони домовились, що договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором (п.5.1).

Крім того, 16.08.2007 року, звертаючись до АТ КБ «ПриватБанк» з анкетою-заявою на видачу кредиту на суму 28 000 доларів США, ОСОБА_4 підтвердила, що ознайомлена і згодна з умовами кредитування, які були надані їй у письмовій формі. Своїм підписом вона підтвердила факт надання їй повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку (а також його місцезнаходження), а саме: мету, для якої кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями позичальника, тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит може бути виданий, орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо), строк, на який кредит може бути одержаний, варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги, можливість дострокового повернення кредиту та його умови, необхідність здійснення оцінки майна, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється, податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які позичальник має правота відомості про те, від кого позичальник може одержати докладнішу інформацію, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування (а.с. 161-162 т.1).

З ордеру-розпорядження № 1 від 21.08.2007 року вбачається, про зарахування кредитних коштів в сумі 28 000 доларів США по кредитному договору VIW3G102531574 від 21.08.2007 року на рахунок НОМЕР_2 , відкритий ОСОБА_4 (а.с. 19).

Також в судовому засіданні було встановлено, що 20.08.2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 був укладений договір VIW3G202531574 на суму 7 000 доларів США на строк до 18.08.2037 року. По даному договору також був відкритий рахунок для погашення коштів - НОМЕР_1 (а.с. 149-153 т.3). Умовами договору визначено сплату щомісячного платежа на суму 86,90 доларів США.

21.08.2007 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» був укладений та нотаріально посвідчений договір іпотеки, згідно з яким предметом цього договору є квартира загальною площею 34,4 кв.м., житловою площею 17,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого 20.08.2007 року договору купівлі-продажу. Даною іпотекою забезпечено зобов`язання іпотекодавця за кредитним договором № VIW3G102531574 від 20.08.2007 року по поверненню кредиту в сумі 37 450 доларів США по 18.08.2037 року включно У зв`язку з посвідченням договору іпотеки на дану нерухомість накладено заборону, реєстр № 4935 (а.с. 65-66).

20.08.2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № VIW3G102531574/1 (а.с. 20), з якого ОСОБА_2 поручилась перед кредитором за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором№ VIW3G102531574 від 20.08.2007 року по поверненню кредиту в сумі 37 450 доларів США (п.16). У випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (п.4). У випаду невиконання боржником будь-якого зобов`язання, предбаченого п. 1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного зобов`язання (п.5). Поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання, визначені в письмовій вимозі кредитора протягом п`яти календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 цього договору (п.6). Сторони домовились, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором (п.11). Порука за цим договором припиняється після закінчення п`яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором (п.12). Зміни і доповнення до цього договору вносяться тільки у письмовому вигляді шляхом укладення відповідної додаткової угоди (п.13).

За таких обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 11.01.2017 року заборгованість ОСОБА_4 по кредитному договору становить 27 096,74 доларів США, яка складається з: 25 510,51 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 1527,04 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 30,51 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 28,68 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (а.с. 4-9 т.1).

Обґрунтовуючи позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 заборгованість лише по тілу кредиту - 25 510,51 доларів США.

Враховуючи заперечення відповідача ОСОБА_4 і з метою визначення суми заборгованості по кредитному договору від 20.08.2007 року судом була призначена економічна експертиза.

11.09.2019 року надійшов висновок експерта № 5691/18-21 (а.с. 69-98), згідно якого експерт ОСОБА_6 в мотивувальній частині висновку (сторінки 22-23) зазначила, що за результатами перерахунку відсотків і комісії по договору VIW3G102531574 від 20.08.2007 року за період з 21.08.2007 року до 11.01.2017 року сплачено коштів на суму 43 131,37 доларів США, з яких погашено тіла кредиту - 3706,49 доларів США, погашено відсотків - 33 287,68 доларів США, погашено комісії - 6137,50 доларів США.

За період з 21.08.2007 року до 11.01.2017 року банком погашалися страхові платежі в сумі 1216,83 доларів США, які зараховувались на тіло кредиту.

Виходячи з викладеного, за результатами дослідження документально підтверджується загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) - 25 510,34 доларів США.

Допитана в судовому засіданні 04.08.2020 року експерт ОСОБА_6 підтвердила, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено два кредитних договори: VIW3G102531574 і VIW3G202531574, але погашення боргу по двом кредитним договорам здійснювалось на один рахунок - № НОМЕР_1 . Всього на цей рахунок надійшла сума від ОСОБА_4 в розмірі 51 638,34 доларів США для погашення заборгованості по обох договорах. По випискам банку вона відмежувала кошти, спрямовані позичальником на погашення заборгованості по кредитному договору VIW3G102531574, перерахувала відсотки по 12% річних, як було встановлено в договорі, оскільки доказів збільшення відсотків до 14,04 % річних в період з 25.11.2008 року до 30.08.2010 року в матеріалах справи немає, і встановила, що ОСОБА_4 погасила по даному кредитному договору 43 131,37 доларів США, а загальний залишок заборгованості по тілу кредиту становить 25 510,34 доларів США. Також зазначила, що ОСОБА_4 не сплачувала платежі з підвищеною процентною ставкою - 14,04%, а продовжувала сплачувати відсотки із розрахунку 12% річних, що вказано в додатку 2 до висновку. На запитання 1 ухвали про призначення експертизи вона дала відповідь, що наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості не відповідає умовам кредитного договору VIW3G102531574 та розрахунковим документам, оскільки відсотки, комісія і пеня встановлені в ході проведення експертизи в іншому розмірі. В зв`язку з відсутністю первинних документів, що підтверджують усі витрати позичальника, пов`язані із кредитом, включаючи усі виплати кредитодавцю, а також виплати третім особам (страховикам, нотаріусу тощо), вона не надала відповіді на 2, 3, 4 питання експертизи.

Враховуючи наведені обставини, досліджені в судовому засіданні докази, висновок експерта ОСОБА_6 і її пояснення в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що сума заборгованості по тілу кредиту в розмірі 25 510,34 доларів США доведена належними доказами, тому дана сума підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_4 .

Суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову в частині вимог про солідарне стягнення боргу із ОСОБА_2 , оскільки її порука є припиненою.

Статтею 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частини 1 статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин - 20.08.2007 року) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Отже, порука припиняється за наявності факту зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. При цьому для припинення поруки достатнім є встановлення таких змін в основному зобов`язанні. При цьому подальше фактичне виконання зобов`язання, в тому числі фактичний строк його виконання, відмова кредитора від вимоги щодо виконання зобов`язання в зміненому обсязі, не свідчать про збереження поруки, оскільки відбулися після настання правоприпиняючого факту (збільшення обсягу відповідальності).

Збільшення вказаної відповідальності може відбутися внаслідок змін забезпеченого порукою зобов`язання, які безпосередньо спрямовані на підвищення суми кредиту, процентної ставки за користування кредитом, пені тощо або на включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя, зокрема, шляхом скорочення строку повернення кредиту.

Аналогічний правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15 та у постановах Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 522/9232/14-ц (провадження № 61-1106св18), від 20 червня 2018 року у справі № 161/11866/15-ц (провадження № 61-6894св18), від 07 листопада 2018 року у справі № 203/2907/16-ц (провадження 61-9260св18).

Відповідно до договору поруки від 20.08.2007 року ОСОБА_2 поручилась за виконання ОСОБА_4 зобов`язання по кредитному договору щодо повернення кредиту в сумі 37 450 доларів США у строк з 20.08.2007 року до 18.08.2037 року; сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 1% на місяць; щомісячної сплати ОСОБА_4 платежу в сумі 347,61 долар США для погашення заборгованості за кредитним договором, яка включає заборгованість за кредитом, відсотками, винагородою, комісією; сплати відсотків за користування кредитом при порушенні боржником зобов`язання по погашенню кредиту в розмірі 2,42 % за місяць від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом тощо (а.с. 158-159 т.1).

Пунктом 13 договору поруки також визначено, що зміни і доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді шляхом укладення відповідної додаткової угоди.

В судовому засіданні встановлено, що 22.09.2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 була укладена додаткова угода № 1/1-1 до кредитного договору VIW3G102531574 від 20.08.2007 року, відповідно до якої сторони погодили, що починаючи з 22.09.2010 року новий розмір річної відсоткової ставки складає 13,54% річних. Додаткова угода набирає сили з моменту підписання її сторонами (а.с. 148 т.1).

Доказів того, що поручитель ОСОБА_2 знала про укладення додаткової угоди і зміни зобов`язання, внаслідок чого збільшився обсяг її відповідальності, в матеріалах справи немає.

Додаткова угода від 22.09.2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 поручителем ОСОБА_2 не підписувалась.

Представник позивача в судовому засіданні також підтвердив, що додаткова угода із ОСОБА_2 не укладалась.

Таким чином, на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України суд вважає необхідним задоволити зустрічний позов ОСОБА_2 і припинити поруку ОСОБА_2 на підставі договору поруки №VIW3G102531574/1 від 20.08.2007 року, що був укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 з метою забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_4 по кредитному договору № VIW3G102531574 від 20.08.2007 року, з моменту підвищення процентної ставки - з 22.09.2010 року.

Заперечення представника відповідача за зустрічним позовом АТ КБ «ПриватБанк» Роя В.Л. та застосування при вирішенні вказаних правовідносин норм частини 1 ст. 559 ЦК України в редакції станом на день розгляду справи по суті є необґрунтованими і суперечать ч. 3 ст. 5 ЦК України (дія актів цивільного законодавства у часі).

Зустрічний позов ОСОБА_4 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки суд вважає не доведеним.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з пунктом 1 частини другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна сторона правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Пунктами 3, 10, 11, 13, 15 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що несправедливими є, зокрема умови договору про: встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей.

Згідно з частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

За змістом наведених статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Судом встановлено, що кредит надавався ОСОБА_4 до 18.08.2037 року в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків і інших платежів в зазначені договором строки. Відповідно до розділу 7 договору сума кредиту в розмірі 28 000 доларів США видавалась ОСОБА_4 на придбання житла, 9450 доларів США - на сплату страхових платежів, відсотки за користування кредитом - 1% на місяць, період сплати з 22 по 27 число кожного місяця. Щомісячний платіж становив 347,61 доларів США. Для погашення заборгованості банк відкрив позичальнику рахунок НОМЕР_1 .

Порядок розрахунків, черговість погашення платежів, порядок нарахування процентів визначені розділом 3 договору.

Відповідальність сторін визначена розділом 4 договору.

Відповідно до п. 6.5 договору детальний опис загальної вартості кредиту вказаний у п. 6.2, 7.1 кредитного договору: сума кредиту, відсотки, винагороди, комісії, неустойки, затрати, збитки.

Також в заяві-анкеті на видачу кредиту від 16.08.2007 року, що була надана позичальником до укладення договору, ОСОБА_4 підтвердила, що ознайомлена і згодна з умовами кредитування, які були надані їй у письмовій формі. Своїм підписом вона підтвердила факт надання їй повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку (а також його місцезнаходження), а саме: мету, для якої кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями позичальника, тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит може бути виданий, орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо), строк, на який кредит може бути одержаний, варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги, можливість дострокового повернення кредиту та його умови, необхідність здійснення оцінки майна, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється, податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які позичальник має правота відомості про те, від кого позичальник може одержати докладнішу інформацію, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування (а.с. 161-162 т.1).

Крім того, суд приймає до уваги, що чоловік ОСОБА_4 - ОСОБА_7 також надав згоду на одержання позичальником кредитних коштів та їх використання відповідно до умов договору, надання в іпотеку майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності (а.с. 153 т.1).

Висновком експертизи № 5691/18-21 від 23.08.2029 року, наданим експертом ВВ Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Гребінною Г.М. встановлено, що в зв`язку з відсутністю первинних бухгалтерських документів, що підтверджують усі витрати позичальника, пов`язані з кредитом, включаючи усі виплати кредитодавцю та третім особам по договору від 20.08.2007 року № VIW3G102531574, вирішити питання якою є реальна процентна ставка (у процентах річних) та абсолютне подорожчання кредиту, чи відповідають реальна процентна ставка і абсолютне значення подорожчання кредиту кредитному договору, якою є сукупна вартість по кредитному договору з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань позивача не видається за можливе (а.с. 70-98 т.3).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що перед укладенням кредитного договору ОСОБА_4 була ознайомлена у письмовій формі про: мету кредитування; тип відсоткової ставки; сукупну вартість кредиту; строк, на який одержано кредит; варіанти його повернення тощо. Волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, вказаний договір укладено за ініціативи ОСОБА_4 , при цьому остання свідомо уклала договір на зазначених у ньому умовах, на час його укладення не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому тривалий час виконувала його. Даний кредитний договір був погоджений із подружжям ОСОБА_4 - ОСОБА_7 . З метою виконання зобов`язання за цим кредитним договором вони передали в іпотеку майно, що належало їм на праві спільної сумісної власності - квартиру АДРЕСА_2 ). Таким чином, при підписанні кредитного договору ОСОБА_4 погодилася з усіма умовами даного правочину і взяла на себе зобов`язання щодо його виконання. За декілька днів ОСОБА_4 звернулась до банку із заявою-анкетою на видачу кредиту і була ознайомлена з умовами кредитування, з вартістю послуг, орієнтовною сукупною вартістю кредиту, про наявні інші форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, а в день підписання оспорюваного правочину ОСОБА_4 отримала примірник кредитного договору, що дало їй додаткову можливість детально вивчити його умови.

Посилання ОСОБА_4 на те, що умови кредитного договору є несправедливими, банком при укладенні цього договору було порушено вимоги статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», введено її в оману, оскільки банк не надав їй інформації про умови кредитування, про сукупну вартість кредиту та інших фінансових зобов`язань споживача, повної інформації про умови кредитування, спростовуються встановленими і наведеними вище обставинами справи.

На момент укладення кредитного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників цього правочину було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків.

В укладеному кредитному договорі визначені всі умови кредитування, зокрема розмір наданого кредиту, строк користування ним, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов`язки кредитодавця і позичальника, відповідальність сторін тощо.

Позивач не надала доказів, що кредитний договір був укладений з використанням банком нечесної підприємницької практики та в зв`язку з введенням її в оману щодо істотних умов договору.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи наведені обставини, норми Закону, суд дійшов висновку, що підстав для визнання недійсним кредитного договору від 20.08.2007 року немає.

Недійсність договору іпотеки позивач обґрунтовував лише тим, що він забезпечує недійсний основний договір (ч. 2 ст. 548 ЦК України).

Оскільки в позові відмовлено в частині визнання недійсним кредитного договору, підстав для визнання недійсним договору іпотеки в цілому також немає.

Судовий збір підлягає розподілу відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Позивачем при зверненні до суду з позовом був сплачений судовий збір в сумі 10 400 грн. (а.с. 1 т.1), тому дана сума підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача.

Оскільки зустрічний позов ОСОБА_2 задоволений повністю, судовий збір в сумі 640 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом (а.с. 101 т. 1), підлягає стягненню з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 .

Оскільки при зверненні до суду з позовом позивач ОСОБА_4 була звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», судові витрати слід залишити за її рахунок.

Керуючись Законом України «про захист прав споживачів», ст.ст. 203, 215, 230, 509, 554, 559, 627, 634, 638, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 76-82, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволити частково.

Стягути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № VIW3G102531574 від 20.08.2007 року станом на 11.01.2017 року в сумі 25 510 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот десять) доларів США 51 цент, що становить еквівалент 693 375 (шістсот дев`яносто три тисячі триста сімдесят п`ять) грн. 66 коп. станом на 11.01.2017 року.

В решті позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в сумі 10 400,63 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа без самостійних вимог - ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволити.

Припинити поруку ОСОБА_2 на підставі договору поруки №VIW3G102531574/1 від 20.08.2007 року, що був укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 .

Стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 640 грн.

Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог ст.ст. 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України.

Учасники справи:

-позивач -відповідач АТ КБ «ПриватБанк», , рахунок для погашення заборгованості та судових витрат № НОМЕР_3 , МФО 305299, 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, адреса для листування: 49094 м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50;

- відповідач - позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_4 , ІПН НОМЕР_4 ;

- відповідач - позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_4 , ІПН НОМЕР_5 .

Повне судове рішення складене 07.12.2020 року.

Суддя: