КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2020 року м. Київ

Унікальний номер справи № 753/369/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/1168/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Добровольської Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 03 грудня 2019 року, постановлену під головуванням судді Колесника О.М., по справі за позовом ОСОБА_2 до Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Український головний проектно-розвідувальний та науково-дослідний інститут з меліоративного і водогосподарського будівництва», Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району міста Києва» про визнання права на приватизацію жилого приміщення, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила визнати за нею право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 , зобов`язати Дарницьку районну у місті Києві державну адміністрацію здійснити приватизацію вказаної квартири на ім`я ОСОБА_2 на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» за відсутності ордеру на житлове приміщення, стягнути судові витрати (а.с. 1-7).

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що починаючи з 1987 року по 2001 рік працювала на посаді техніка гідрогеолога в ПАТ «Український головний проектно-розвідувальний та науково-дослідний інститут з меліоративного і водогосподарського будівництва». Відповідно до витягу з протоколу від 22 грудня 1995 року №119 спільного засідання профспілкового комітету і адміністрації інституту «Укрводпроект» ОСОБА_2 зареєстровано та поселено на ліжко-місце у квартиру АДРЕСА_1 . Зазначила, що починаючи з 09 лютого 1996 року проживала у вказаній квартирі та сплачувала усі комунальні послуги. Вважає, що має право на отримання житла у приватну власність шляхом приватизації вказаного житлового приміщення та має усі необхідні для цього документи, окрім копії ордеру, яку неможливо надати з незалежних від неї обставин.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 03 грудня 2019 року провадження у даній справі закрито у зв`язку зі смертю позивача ОСОБА_2 (а.с. 157-158).

Не погодившись з ухвалою районного суду, 18 грудня 2019 року представник особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 - адвокат Клокоцька О.Ю. звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просила оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с. 162-166).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла позивач ОСОБА_2 , яка була тіткою ОСОБА_1 . Після смерті позивача відкрилася спадщина, спадкоємці за законом (сестри позивача) відмовилися від спадщини на користь ОСОБА_1 . Через хворобу ОСОБА_1 пропустив встановлений шестимісячний строк на прийняття спадщини, тому подав до суду позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, справа знаходиться на розгляді у суді. Вважає, що до складу спадщини належать усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, тому ОСОБА_1 як спадкоємцю належить право на завершення приватизації квартири АДРЕСА_1 та набуття зазначеного нерухомого майна у власність.

У свою чергу, зазначила, що 03 грудня 2019 року у судове засідання до суду першої інстанції на призначений час для розгляду даної справи з`явилася адвокат ОСОБА_1 - Клокоцька О.Ю. та подала клопотання про процесуальне правонаступництво та зупинення провадження у справі для залучення до участі у справі правонаступника позивача. Проте суд клопотання не розглянув та закриваючи провадження у справі, дійшов помилкового висновку про те, що дані правовідносини не передбачають правонаступництва. Вважає, що ухвала підлягає скасуванню, оскільки право на завершення приватизації квартири та одержання на неї відповідного правовстановлюючого документу може бути успадковане, тому до спадкоємців переходить у порядку спадкування право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру. Зазначила, що така правова позиція була викладена у постанові Верховного суду України від 11 грудня 2013 року у справі № 6-121цс13 та наразі не змінилася.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації Матюшенко О.М. просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржувану ухвалу залишити без змін (а.с. 191-203).

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Клокоцька О.Ю. підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, представник відповідача - Матюшенко О.М. заперечувала проти скарги та просила її відхилити.

Інші особи в судове засідання не з`явилися, проте, були сповіщені належним чином, про що у справі наявні докази. Представник Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району міста Києва» - Савченко Г.М. подала заяву в якій просила відмовити в задоволенні скарги, справу розглянути за її відсутності (а.с. 180-186, 205-206).

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що предмет позову не передбачає правонаступництва.

Колегія суддів не погодилась з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у провадженні Дарницького районного суду міста Києва перебувала справа за позовом ОСОБА_2 до Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, треті особи: ПАТ «Український головний проектно-розвідувальний та науково-дослідний інститут з меліоративного і водогосподарського будівництва», КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району міста Києва» про визнання права на приватизацію жилого приміщення, зобов`язання вчинити дії.

Предметом спору у справі є визнання права на приватизацію квартири АДРЕСА_1 та зобов`язання Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації здійснити приватизацію вказаної квартири за відсутності ордеру на житлове приміщення.

Встановлено, що до закінчення розгляду справи та ухвалення рішення по справі позивач ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 12 листопада 2018 року (а.с. 142).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (ст. 1218 ЦК України).

Згідно зі ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Частиною 4 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

У силу статей 1, 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність.

Пленум Верховного Суду України в ч. 5 п. 13 постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначив, що в разі не передання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві.

Отже, право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк, передбачений чинним законодавством.

У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною 3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 11 грудня 2013 року у справі №6-121цс13 та постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 752/10477/15-ц і колегія суддів апеляційного суду не вбачає правових підстав відступати від такого правового висновку.

З матеріалів справи вбачається, що за життя позивач ОСОБА_2 висловила волю на приватизацію займаної нею квартири та зверталася з заявою до Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації про приватизацію квартири (а.с. 15, 20).

Таким чином, оскільки позивач виявила бажання приватизувати квартиру, але померла до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, до її спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру, що свідчить про те, що спірні правовідносини допускають правонаступництво.

Слід зазначити, що підставою для заміни сторони у справі, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разісмерті або оголошення фізичної особи померлою, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погодився з доводами апелянта, що суд першої інстанції, постановивши ухвалу про закриття провадження у справі у зв`язку зі смертю позивача, не врахував, що дані правовідносини щодо визнання права на приватизацію квартири допускають правонаступництво, що є підставою длязупинення провадження у справі до залучення правонаступників позивача.

Аналізуючи фактичні обставини справи, вимоги процесуального права та норми матеріального права, колегія суддів вважає, що підстави для закриття провадження у справі були відсутні, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про закриття провадження з підстав, передбачених ст. 255 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Дарницького районного суду міста Києва від 03 грудня 2019 року постановлена з порушенням норм цивільного процесуального законодавства, а тому за правилами ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381-382, 384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 03 грудня 2019 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_2 до Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Український головний проектно-розвідувальний та науково-дослідний інститут з меліоративного і водогосподарського будівництва», Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району міста Києва» про визнання права на приватизацію жилого приміщення, зобов`язання вчинити дії направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 23 січня 2020 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.В. Борисова