233 № 233/2745/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2020 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мартиненко В. С.,

розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И В:

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з вказаним позовом звернувся ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 14826,91 грн, що складається з суми збитків з урахуванням індексу інфляції в розмірі 13776,95 грн, 3 % річних від суми зобов`язання/збитків в розмірі 225,80 грн та пені в розмірі 824,16 грн, моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн в зв`язку з невиконанням нею договору № 8 від 20 вересня 2019 року з організації робіт по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій.

В обґрунтування вказаних вимог позивач посилався на те, що 20.09.2019 року між ним та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 було укладено договір за індивідуальним номером замовлення № 8. Відповідно до вказаного договору виконавець зобов`язався організувати роботи з виготовлення та передачі у власність ПВХ конструкцій за цінами виконавця. В момент підписання договору позивачем було сплачено вартість виробів відповідно до п. 2.1 договору в розмірі 13600,00 грн на розрахунковий рахунок ОСОБА_3 . Проте у передбачений договором строк 20.11.2020 року, а також пізніше вироби відповідачем доставлені позивачу не були. 14 грудня 2019 року позивачу були доставлені вікна, які ні за розмірами, ні за асортиментом не відповідали предмету договору. Для з`ясування вказаного питання у керівництва працівники відповідача забрали із собою вказаний товар та позивач залишився без грошей та без товару. В зв`язку з чим позивач просив стягнути з відповідача понесені збитки з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних від суми зобов`язання/збитків, передбачену п. 3.2 договору пеню. Крім того, діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає в значних втратах немайнового характеру, які він зазнав і по теперішній час зазнає внаслідок хвилювань через втрату втрати коштів, сума якої є значною для нього. Після зазначеної події через хвилювання та засмучення позивач перебуває у пригніченому стані. Товар він оплатив за рахунок кредитних коштів та мав надію покращити свої житлові умови. Крім того, неодноразові запевнення відповідача виконати умови договору погіршували його психоемоційний стан. З огляду на вік позивача та загальний стан здоров`я, будь-які хвилювання спричиняють погіршення фізичного стану та загострення хронічних хвороб (болить голова, знижується тиск тощо). Наразі він перебуває в депресивному стані, оскільки порушений його звичайний уклад життя. Моральну шкоду, що йому спричинена відповідачем, позивач оцінюю суб`єктивно в три тисячі гривень.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 10 червня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач надав відзив, в якому позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що позивач безпідставно відмовився приймати виготовлені та доставлені у строк, передбачений договором, віконні конструкції, а спосіб захист, обраний позивачем, не відповідає чинному законодавству, посилання позивача на спричинення йому відповідачем моральної шкоди є необґрунтованим.

Позивач надав відповідь на відзив, в якому посилався на безпідставність заперечень, викладених у відзиві. Так, позивач вважає доведеним факт прострочення виконання зобов`язання відповідачем, невідповідність товару умовам договору, а також спричинення моральної шкоди позивачу протиправними діями відповідача, які полягали у тому, що відповідач отримав від споживача грошові кошти вчасно та в повному обсязі, а споживач залишився без грошей та без товару.

Крім того, 09 листопада 2020 року позивачем подана заява про зміну предмету позову, а саме: позивач просив розірвати договір та визнати недійсним договір в частині узгодження технічних креслень виробу, що має бути виготовлений.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11.12.2020 року заява позивача про зміну предмету позову залишена без розгляду.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 20.09.2019 року між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 укладено договір, згідно з яким ФОП ОСОБА_3 зобов`язалася організувати роботи з виготовлення та передачі у власність ПВХ конструкції по розцінкам виконавця. Своєю чергою замовник зобов`язався сплатити та прийняти готові вироби та роботу відповідно до умов договору. Сторони договору передбачили, що якість виробу, що поставляється за договором має відповідати технічним умовам заводу виробника даних конструкцій, які надані виконавцем для ознайомлення з ними замовником, а також іншими нормами якості для даного виду виробу, якими керується виконавець.

Зі змісту п.п. 1.4.-1.7, 7.6 вказаного договору випливає, що вказана конструкція має містити профіль, виготовлений з матеріалу ПВХ Prime Plast, складатися з 4 камер, мати фурнітуру Axson, бути білого кольору, бути заповненим подвійним склом 4*16*4. Вигляд конструкції має бути відображеним на технічному креслені зі сторони петель, який є додатком до договору та йог невід`ємною частиною. Замовник ознайомлений з даними технічними кресленнями, його особливостями, про що свідчить його підпис на креслені.

Відповідно до п. 2.1. договору вартість виробів складає 13600,00 грн.

Пунктом 2.2. вказаного договору сторони передбачили обов`язок замовника у день підписання даного договору виконавцем внести суму в розмірі 13600,00 грн.

Згідно з п. 2.3. договору залишок суми грошових коштів, вказаних в п.2.1. договору, до передання у власність складає 0,00 грн.

Відповідно до п. 3.1. договору замовник зобов`язується сплатити вартість виробів, передбачену в п. 2.1. договору.

Згідно з п. 3.2. договору виконавець після виконання замовником п. 3.1. договору, зобов`язується передати у власність Позивача виготовлені вироби протягом 60 робочих днів з моменту укладення договору. У випадку, якщо вироби мають нестандартну комплектацію (ламінація; непрямі кути; тонування; арочний згин, конструкції більше 5 м і т.д.), строк передачі у власність замовника виготовлених виробів продовжується до 65 робочих днів, про що замовник повідомляється телефоном або у вигляді смс повідомлення на номер, що вказаний в договорі.

Відповідно до п. 3.9 договору зобов`язання виконавця за даним договором вважаються виконаними в повному обсязі після підписання замовником або його представником акта приймання передачі виробів. Замовник або його представник підписує акт приймання передачі виробів або надає мотивовану відмову від підписання з вказівкою конкретних та аргументованих причин відмови у підписанні акта приймання передачі. В разі не підписання замовником акта приймання-передачі та не надання мотивованої відмови, виконавець має право не передавати у власність замовника, про що робиться відповідна помітка в акті приймання-передачі.

Згідно з п. 3.12 договору даний договір діє з дня підписання до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань згідно умов даного договору. Договір є дійсним та таким, що набрав чинності, за наявності печатки виконавця.

Пунктами 4.1 4.7 передбачена відповідальність сторін, зокрема неустойка в розмірі 0,1 % від ціни договору за кожен робочий день прострочення, в разі невиконання виконавцем умов, передбачених п. 3.2 вказаного договору.

20.09.2019 року на виконання умов, передбачених п. 2.2 договору, позивачем було здійснено сплату вартості виробів та робіт в розмірі 13600,00 грн, що підтверджується самим договором та визнається сторонами.

Згідно з додатком до договору від 20.09.2019 року сторони погодили креслення 2-х виробів 1370*1300, 1370*1300 та додатково зазначили про необхідність відливу білого кольору 200*1300 в кількості 2 шт. та підвіконнику білого кольору 400*1500 в кількості 2 шт.

Відповідач неодноразово телефонував працівникам відповідача з вимогою виконати умови договору, що підтверджується аудіо записами, наданими позивачем. Так, в одній із телефонних розмов працівник уточнював у позивача розмір виробів та повідомляв про те, що вироби виготовлені в таких розмірах: 1130*1550 та 1370*1570.

Сторонами визнаються обставини того, що певні вироби - вікна були доставлені 14 грудня 2019 року за адресою проживання позивача та він відмовився їх приймати через невідповідність їх розмірів товару, якій він мав намір отримати на підставі договору. Працівником відповідача 14.12.2019 року було складено акт прийому передачі конструкції, в якому зазначив про те, що виконавець передав, а замовник відмовився прийняти виріб, причини не вказав. Вироби були забрані працівниками відповідача та до теперішнього часу не передані позивачу.

Відповідно до ст. 1-1 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ч. 5 ст. 653 ЦК України якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Так, судом встановлено факт укладання між позивачем та відповідачем договору про поставку відповідачем позивачу певних виробів та факт сплати позивачем відповідачу на виконання умов договору грошових коштів в повному розмірі в сумі 13600 грн. Також судом встановлено факт вручення певних виробів споживачу в строк встановлений договором 60 робочих днів з дня укладення договору, факт відмови споживача у прийнятті виробів, а також факт того, що вказані вироби були забрані відповідачем у позивача.

Водночас сторонами не було доведено який саме товар був доставлений споживачу, його розміри та характеристики, що унеможливлює встановити факт належного чи неналежного виконання умов договору відповідачем.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки (ч. ч. 1, 2 ст. 334 ЦК України).

Зважаючи на те, що позивач в повному обсязі виконав свій обов`язок щодо сплати вартості товару, та відповідач вручив позивачу товар, позивач набув права власності на відповідні вироби.

Наявність умови договору про те, що в разі не підписання замовником акта приймання-передачі та не надання мотивованої відмови, виконавець має право не передавати у власність замовника товар, про що робиться відповідна помітка в акті приймання-передачі, порушує загальні засади цивільного законодавства, якими є справедливість, добросовісність та розумність, та призводить до істотного дисбалансу між правами та обов`язками сторін договору, оскільки за вказаних обставин продавець отримує і грошові кошти за товар і сам товар.

А отже, відповідач своїми діями, які полягали в тому, що продавець після вручення товару споживачу забрав його у споживача та не повернув, незважаючи на те, що споживач в повному обсязі його оплатив, свідчить про те, що відповідач без відповідної правової підстави заволодів майном, яке належало позивачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з ч. ч. 1, 2, п. 2 ч. 3 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Оскільки судом встановлено, що відповідач без достатньої правової підстави набув майно за рахунок позивача, суд дійшов висновку про те, що відповідач зобов`язаний повернути потерпілому це майно.

Водночас оскільки судом не встановлені точні розміри та характеристики товару, який був вручений позивачу, та яким згодом відповідач заволодів без достатньої правової підстави, а також факт його збереження у натурі відповідачем на час розгляду справи, суд дійшов висновку про неможливість повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно.

Згідно з ч. 2 ст. 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що оскільки судом встановлена неможливість повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно, ефективним способом захисту порушеного права позивача буде відшкодування позивачем його вартості, яка на момент розгляду справи визначається судом в розмірі 13600 грн.

А отже, в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вказаний висновок відповідає позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 8 квітня 2020 року у справі № 761/41071/19, відповідно до якої саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншого розміру процентів не встановлено договором або законом.

Оскільки спірні правовідносини виникли не з приводу прострочення виконання грошового зобов`язання боржником, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми інфляційного збільшення заборгованості в розмірі 176,95 грн та трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 225,80 грн задоволенню не підлягають.

Згідно із ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Оскільки судом не встановлений факт прострочення відповідачем виконання зобов`язання на час вручення товару позивачу 14.12.2019 року та судом була встановлена неможливість встановити факт належного чи неналежного виконання умов договору відповідачем, водночас судом встановлено наявність кондикційних зобов`язань між сторонами, суд дійшов висновку про те, вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь пені у зв`язку з простроченням виконання договору у розмірі 824,16 грн задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації (останнє залежить від характеру діяльності потерпілого, посади, часу й зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, наміру, з яким діяв заподіювач шкоди тощо). Якщо законодавством встановлені межі відшкодування моральної шкоди, суд визначає її розмір з урахуванням цих меж. Визначивши розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен навести в рішенні відповідні мотиви.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, виданою Міжрайонною медико-соціальною експертною комісією м. Костянтинівка серія 10ААВ № 497497 від 14.04.2014 р., пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 серія НОМЕР_2 від 21.05.2014 р., позивач ОСОБА_1 , 1964 року народження, має інвалідність ІІІ групи безстроково та є пенсіонером.

Враховуючи те, що судом встановлена наявність протиправних дій відповідача стосовно позивача, яка полягала у набутті відповідачем без достатньої правової підстави майна за рахунок позивача, зважаючи на характер правопорушення, глибину душевних страждань позивача, суд дійшов висновку про те, що винні дії відповідача викликали у позивача моральні страждання, втрату нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зважаючи на вік позивача, стан його здоров`я, ступінь вини відповідача, а також вимоги розумності і справедливості, беручи до уваги те, що позивач протягом тривалого часу намагався відновити порушене право, суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 3000 грн.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у відшкодування вартості безпідставно набутого майна грошові кошти в розмірі 13600,00 грн та у відшкодування моральної шкоди 3000,00 грн, а всього 16600,00 грн. А в задоволені іншої частини позовних вимог необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову, враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що дорівнює 782,93 грн.

Керуючись ч. 13 ст. 7, ст. ст. 141, 259, 264 - 265, 279, п.п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживачів задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у відшкодування вартості безпідставно набутого майна 13600 гривень 00 копійок та у відшкодування моральної шкоди 3000 гривень 00 копійок, а всього 16600 (шістнадцять тисяч шістсот) гривень 00 копійок.

В задоволені іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 782 (семисот вісімдесяти двох) гривень 93 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами ЦПК України, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; відповідач: фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя