печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

( З А О Ч Н Е )

06 липня 2020 року Печерський районний суд міста Києва

у складі: головуючого судді - Писанця В.А.,

при секретарі судових засідань - Єряшевій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у розмірі 324 109,77 доларів США, мотивуючи тим, що 06 серпня 2008 року між ТОВ «УніКредит Банк» та відповідачем було укладено Договір про іпотечний кредит, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати відповідачці в позику 407 976,00 дол. США; у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 умов договору станом на грудень 2014 року у неї виникла заборгованість у розмірі 420 502,62 дол. США. 26 червня 2015 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРОПРІО» було укладено Договір комісії №260615/1 на вчинення правочинів щодо придбання права вимоги за кредитним договором, відповідно до умов якого Комісіонер зобов`язався за дорученням Комітента за комісійну плату вчинити за рахунок Комітента від свого імені правочини щодо набуття права вимоги до Боржника за Кредитним договором, укладеним між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 , та за Договорами забезпечення. На виконання Договору комісії 30 червня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРОПРІО» було укладено Договір про відступлення прав вимоги за Договором про іпотечний кредит №MRTG-36 від 06 серпня 2008 року, за яким до Нового кредитора перейшли всі права Первісного кредитора за Кредитним договором. Відповідно до Акту прийому-передачі права вимоги до Договору комісії Комісіонер передав, а Комітент прийняв права вимоги придбані Комісіонером на виконання Договору комісії у ПАТ «Укрсоцбанк». Таким чином, на думку позивача, починаючи з 30 червня 2015 року ОСОБА_2 повинна були виконувати свої зобов`язання, які існували у неї перед Банком за Кредитним договором на момент переходу, на користь Позивача. Розмір заборгованості, не сплаченої відповідачем, за розрахунками позивача, складає 324 109,77 дол. США. = 420 502, 62 дол. США. - 96 392,85 дол. США (сплачені позивачем відповідачкою після придбання ним права вимоги за Кредитним договором). 30.10.2018 року на адресу відповідачки було направлено вимогу про сплату заборгованості, проте станом на день подачі позову до суду її не виконано.

Представник позивача, подавши через канцелярію суду заяву про розгляд справи за його відсутності в судове засідання не з`явився, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки не повідомила.

Згідно ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач не подала відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення вимог позивача.

Судом встановлено, що 06 серпня 2008 року між ТОВ «УніКредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 (Позичальник) було укладено Договір про іпотечний кредит № MRTG-36 (Кредитний договір), відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику на положеннях та умовах цього Договору грошові кошти в сумі 407 976,00 доларів США 00 центів, а позичальник зобов`язується прийняти, використати за цільовим призначенням, та повернути (погасити) Кредит, а також сплатити проценти за користування Кредитом в розмірі 10,6% процентів річних, комісії, неустойки та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором.

Згідно п. 1.2. Кредитного договору Кредит надається строком на 30 (тридцять) років зі строком остаточного повернення Кредиту не пізніше 06 серпня 2038 року (включно).

Пунктом 2.4. Кредитного договору встановлено, що Позичальник зобов`язується щомісячно не пізніше дати, погодженої Графіком погашення Кредиту, забезпечити наявність на своєму Пов`язаному рахунку коштів у сумі достатній для проведення договірного списання, передбаченого п. 2.2. цього Договору.

Повернення основної суми Кредиту та сплата процентів здійснюється Позичальником рівними частинами (ануїтет), за рахунок коштів Позичальника на Пов`язаному рахунку, відкритому в УніКредит Банку ТзОВ протягом строку дії цього Договору згідно Графіку погашення Кредиту (п. 2.5.2 Кредитного договору).

Відповідно до п. 4.3. Кредитного договору не відміняючи положень цього Договору та на додаток до них, та/або у разі настання Випадку Невиконання Банк має право вимагати від Позичальника дострокового повернення заборгованості за Кредитом в цілому, або у визначеній Банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим Договором та понесених Банком на користь третіх осіб.

Пунктом 4.4. Кредитного договору визначено, що виконання позичальником вимоги Банку щодо дострокового повернення Кредиту та інших платежів відповідно до умов цього Договору повинно бути проведено Позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати отримання Позичальником відповідної вимоги Банку.

Відповідно до 5.2.2. Кредитного договору при виникненні простроченої заборгованості за Кредитом чи процентами за його користування протягом 30 (тридцяти) календарних днів, та також у разі недотримання Позичальником умов цього Договору та/або будь-якого іншого договору, укладеного з Банком та в інших випадках, передбачених цим Договором, Банк має право вимагати дострокового погашення Кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим Договором, в тому числі шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки за Іпотечним договором.

У відповідності з п. 5.3.3. Кредитного договору у разі порушення умов цього Договору та/або Іпотечного договору, та/або договору Поруки та інших договорів, укладених у забезпечення зобов`язань за цим Договором, достроково повернути Кредит, сплатити проценти за фактичний час користування Кредитом, сплатити всі погоджені цим Договором комісійні винагороди, платежі, понесені Банком витрати на користь третіх осіб та неустойку.

Згідно п. 7.4. Кредитного договору у разі невиконання Позичальником вимог 4.4. цього Договору, строк надання Кредиту вважається таким, що закінчився і, відповідно, Позичальник зобов`язаний повернути Кредит, сплатити проценти за фактичний час користування Кредитом, комісії, неустойку у розмірах та на умовах, що визначені цим Договором та Тарифами Банку.

Як вбачається з вимоги Банку від 17 листопада 2014 року № 08.51-297/41956-1219 «Про погашення заборгованості за кредитом ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_2 не було здійснено своєчасного погашення кредиту та процентів, внаслідок чого виникла заборгованість; у випадку погашення простроченої заборгованості кредиту та процентів протягом 7 (семи) днів з моменту отримання вимоги, Банк зобов`язався таку вимогу дострокового повернення кредиту анулювати.

26 червня 2015 року між ОСОБА_1 (Комітент) та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРОПРІО» (Комісіонер) було укладено Договір комісії № 260615/1 на вчинення правочинів щодо придбання права вимоги за кредитним договором (Договір комісії).

Відповідно до п. 1.1. Договору комісії боржник - ОСОБА_2 ; Кредитний договір - Договір про іпотечний кредит № MRTG-36 від 06 серпня 2008 року, укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» (кредитор) та ОСОБА_2 (позичальник).

Згідно п. 2.1. Договору комісії Комісіонер зобов`язується за дорученням Комітента за комісійну плату вчинити за рахунок Комітента від свого імені правочини щодо набуття права вимоги до Боржника за Кредитним договором та за Договорами забезпечення за ціною не більше узгодженої Сторонами, що становить 4 000 000,00 грн. і в строки, визначені сторонами у цьому Договорі, а саме до 01 липня 2015 року.

Пунктом 2.2. Договору комісії визначено, що належним виконанням Комісіонером своїх обов`язків за цим Договором вважається набуття Комітентом права вимоги до Боржника за Кредитним договором та розірвання Договорів забезпечення.

Відповідно до п.3.1. Договору комісії розмір комісійної плати становить 1 000,00 та сплачується в строк не пізніше 30 червня 2015 року.

Витрати на набуття права вимоги становлять 4 000 000,00 грн. та сплачуються в строк не пізніше 30 червня 2015 року (п. 3.2. Договору комісії).

Згідно п. 4.1. Договору комісії Комісіонер зобов`язаний: укласти з ПАТ «Укрсоцбанк» від свого імені та за рахунок Комітента будь-які необхідні договори для набуття Комітентом права вимоги до Боржника за Кредитним договором; передати Комітенту за актом прийому-передачі придбане право вимоги.

На виконання умов Договору комісії щодо вартості витрат на набуття права вимоги за Кредитним договором ОСОБА_1 30 червня 2015 року перерахував ТОВ «ФК «ПРОПРІО» грошові кошти в розмірі 4 000 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3811900 від 30 червня 2015 року.

Також, ОСОБА_1 товариству з обмеженою відповідальністю «ФК «ПРОПРІО» було сплачено 1 000,00 грн. комісійної плати, що підтверджується платіжним дорученням № 3812170 від 30 червня 2015 року.

ОСОБА_2 в заяві, справжність підпису на якій посвідчено 30 червня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рязанцевою Т.Б., підтвердила свою згоду на відступлення Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» прав вимоги за Договором про іпотечний кредит № MRTG-36 від 06 серпня 2008 року, укладеним між ОСОБА_2 та «УгіКредит Банк» товариством з обмеженою відповідальністю (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк»), за яким до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРОПРІО» перейдуть всі права вимоги до ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором.

30 червня 2015 року між публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (Первісний кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРОПРІО» (Новий кредитор) було укладено Договір про відступлення прав вимоги за Договором про іпотечний кредит № MRTG-36 від 06 серпня 2008 року (Договір відступлення).

Відповідно до п. 1 Договору відступлення Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредиторові свої Права вимоги до гр. України ОСОБА_2 , а Новий кредитор сплачує Первісному кредитору за відступлення прав вимоги кошти у сумі, що визначена пунктом 6 цього Договору у порядку та строки, встановлені цим Договором, та набуває прав вимоги Первісного кредитора в повному обсязі та на умовах, що існують на момент переходу прав вимоги та прав вимоги, які виникнуть у майбутньому за Договором про іпотечний кредит № MRTG-36 від 06 серпня 2008 року з Додатком №1 до цього Договору.

Згідно п. 2 Договору відступлення до Нового кредитор переходять всі права Первісного кредитора за Кредитним договором, в тому числі, але не виключно, права вимоги щодо повернення отриманого кредиту, несплачених процентів, комісій та штрафних санкцій за Кредитним договором у розмірі, який буде існувати на момент переходу прав вимоги, вказаний в п.7 цього Договору.

Пунктом 3 Договору відступлення встановлено, що станом на дату укладення цього Договору заборгованість за Кредитним договором становить:

- заборгованість з повернення отриманого кредиту (тіла кредиту) - 391 902 дол. США 36 центів;

- заборгованість зі сплати процентів - 28 600 дол. США 26 центів.

Розмір пені та штрафів розраховується відповідно до умов Кредитного договору.

Відповідно до п. 7 Договору відступлення права вимоги за Кредитним договором є такими, що передані Новому кредитору з моменту підписання Акту приймання-передачі прав вимоги. Акт приймання-передачі прав вимоги підписується Первісним кредитором та Новим кредитором в день отримання Первісним кредитором Ціни продажу в повному обсязі.

30 червня 2015 року між публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (Первісний кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРОПРІО» (Новий кредитор) було підписано Акт приймання-передачі прав вимоги до Договору відступлення прав вимоги від 30 червня 2015 року про наступне: враховуючи те, що на підставі п. 6 Договору відступлення Новий кредитор сплатив Первісному кредитору грошову суму в розмірі 4 000 000,00 грн. без податку на додану вартість, на підставі п. 7 Договору відступлення, даним Актом Сторони підтверджують, що до Нового кредитора з моменту підписання цього Акту переходять всі права вимоги Первісного кредитора до ОСОБА_2 за Договором про іпотечний кредит № MRTG-36 від 06 серпня 2008 року.

ПАТ «Укрсоцбанк» у довідці від 30 червня 2015 року вих. № 08.42-186/96 підтвердив, що станом на 30 червня 2015 року в зв`язку з укладенням Договорів відступлення прав вимоги від 30 червня 2015 року за Договором про іпотечний кредит № MRTG-36 від 06 серпня 2008 року, за Іпотечним договором № MRTG-36/S від 06 серпня 2008 року та за Договором поруки № MRTG-36/Р від 06 серпня 2008 року, Банк ніяких вимог та претензій до ОСОБА_2 за вказаними договорами не має. Права вимоги за вищевказаними договорами перейшли до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРОПРІО».

30 червня 2015 року між ОСОБА_1 (Комітент) та ТОВ «ФК «ПРОПРІО» (Комісіонер) було укладено Акт прийому-передачі права вимоги до Договору комісії №260615/1 на вчинення правочину щодо придбання права вимоги за кредитним договором від 26 червня 2015 року.

Цим Актом підтверджується, що Комісіонер придбав за дорученням Комітента від свого імені Право вимоги до ОСОБА_2 за Договором про Іпотечний кредит №MRTG-36 від 06 серпня 2008 року за ціною погодженою Сторонами у розмірі 4 000 000,00 грн. (п.3 Акту).

Відповідно до п. 2 Акту Комісіонер передав, а Комітент прийняв права вимоги придбані Комісіонером на виконання Договору комісії у ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі Договору про відступлення прав вимоги за Договором про іпотечний кредит № MRTG-36 від 06 серпня 2008 року.

В подальшому ОСОБА_2 сплатила ОСОБА_1 як Новому кредитору 96 392,85 дол. США в рахунок погашення заборгованості, а саме 30 червня 2015 року 2 000 100,00 грн. (95 152,24 дол. США по курсу валют на цей день), що підтверджується платіжним дорученням № 3809614; 20 вересня 2017 року 16 000,00 (612,32 дол. США по курсу валют на цей день), що підтверджується меморіальним ордером №3; 02 жовтня 2017 року 16 700,00 грн. (628,29 дол. США по курсу валют на цей день), що підтверджується платіжним дорученням №7.

В якості заходів досудового врегулювання спору представник ОСОБА_1 звертався із письмовою вимогою на адреси ОСОБА_2 , в якій просив повернути позивачеві несплачені 324 109,77 доларів США.

Проте, станом на день звернення до суду із позовною заявою така вимога позивача не була виконана відповідачкою, жодних заперечень по суті вимоги відповідачкою також не надано.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Станом на 17 листопада 2014 року відповідач ОСОБА_2 не виконала свої зобов`язання за Кредитним договором, відбулося прострочення погашення кредиту, яке не було своєчасно усунуто, внаслідок чого вступила в силу вимога Банку про дострокове повернення всієї суми неповернутої позики достроково.

Розмір невиконаного обов`язку відповідачки перед Банком склав: заборгованість з повернення отриманого кредиту (тіла кредиту) - 391 902 доларів США 36 центів; заборгованість зі сплати процентів - 28 600,26 дол. США.

З метою викупу права вимоги до відповідачки позивач звернувся до Комісіонера - ТОВ «ФК «ПРОПРІО» із проханням укласти від імені Комісіонера за рахунок Комітента і за плату правочини із Банком щодо набуття права вимоги до ОСОБА_2 , а потім передати придбані права Комітенту, про що було укладено Договір комісії.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено ст. 11 ЦК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Надаючи оцінку Договору про відступлення прав вимоги за Договором про іпотечний кредит № MRTG-36 від 06 серпня 2008 року, укладеному 30 червня 2015 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «ФК «ПРОПРІО», суд дійшов наступних висновків.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

Згідно з ч. 1 ст. 1084 Цивільного кодексу України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.

В результаті укладення між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «ФК «ПРОПРІО» Договору про відступлення прав вимоги за Договором про іпотечний кредит №MRTG-36 від 06 серпня 2008 року відбулася заміна кредитодавця (ПАТ «Укрсоцбанк») на ТОВ «ФК «ПРОПРІО», яка є фінансовою установою.

Уклавши договір відступлення права вимоги за кредитним договором Банк отримав фінансування у розмірі 4 000 000,00 грн., а ТОВ «ФК «ПРОПРІО» набуло право вимоги за Кредитним договором на загальну суму 420 502,62 дол. США.

Таким чином, суд, враховуючи положення ст.ст. 1077, 1078 ЦК України, правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 щодо характерних ознак договору факторингу, доходить висновку про те, що Договір про відступлення прав вимоги за Договором про іпотечний кредит № MRTG-36 від 06 серпня 2008 року, укладений 30 червня 2015 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «ФК «ПРОПРІО» за своєю правовою природою (незважаючи на його назву як договір про відступлення права вимоги) є договором факторингу, оскільки розмір відступленої первісним кредитором за договором грошової вимоги перевищує ціну її відступлення та така різниця між сумою відступленої грошової вимоги і вартістю її придбання новим кредитором є дисконтом.

Цесія (уступка права вимоги) є одним з обов`язкових елементів відносин факторингу. Проте, сама по собі назва договору не змінює його правової природи.

Статтею 1011 ЦК України визначено, що за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Відповідно до ст. 1018 ЦК України майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента.

Зважаючи на викладене, майно, придбане Комісіонером (в даному випадку право вимоги до ОСОБА_2 ) перейшло до фізичної особи ОСОБА_1 .

Водночас, ст. 1054 Цивільного кодексу України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими особами є банк або інша фінансова установа, перелік яких є вичерпним.

У п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» вказано, що фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

ОСОБА_1 не є юридичною особою, яка відноситься до фінансових установ або банку, не включений до Державного реєстру фінансових установ, отже, не може надавати фінансові послуги згідно з наведеними нормами права.

Водночас, відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином, вирішуючи питання про можливість стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором, суд виходить з принципу правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування позову доказів.

Судом встановлено, що договір, на підставі якого право вимоги за Кредитним договором до ОСОБА_2 набув ОСОБА_1 , не оспорюється, не визнаний у встановленому порядку недійсним і на відповідні обставини не посилаються учасники справи, а тому він тягне за собою правові наслідки, визначені цим договором.

Аналогічних висновків дійшла об`єднана палата КГС у постанові від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16, де зазначено, що якщо судами не встановлено, що договір відступлення (в даному випадку Договір комісії, адже саме за ним відбулася передача права вимоги фізичній особі) оспорюється або визнається у встановленому порядку недійсним, відмова судів першої та апеляційної інстанцій у задоволенні заяви з підстав того, що фізична особа не може бути належним правонаступником кредитодавця у спірних правовідносинах і укладений договір не може змінити імперативні приписи законодавства, Суд вважає помилковими. З огляду на наведене Суд вважає слушним посилання Скаржника (п. 6.1) на відсутність в матеріалах справи документів, які б свідчили про визнання Договору відступлення недійсним, заперечення учасниками справи факту правомірності укладення цього Договору.

Таким чином, позивач, який сплатив 4 000 000,00 грн. з метою отримання права вимоги до ОСОБА_2 , і отримав такі права в результаті укладення Договору комісії, Договору відступлення та актів приймання-передачі до них, правомірно вимагає у відповідачки сплати невиконаних зобов`язань.

Відповідач, в свою чергу, визнала факт переходу права вимоги за Кредитним договором до позивача, адже після отримання останнім права вимоги до неї сплатила ОСОБА_1 частину заборгованості в розмірі 2 032 800,00 грн., що еквівалентно 96 392,85 дол. США.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що ТОВ «ФК «ПРОПРІО» придбало за дорученням ОСОБА_1 і за сплачені ним 4 000 000,00 грн. право вимоги до ОСОБА_2 за Договором про Іпотечний кредит № MRTG-36 від 06 серпня 2008 року. Таке право вимоги було передано позивачеві. Розмір переданого права склав: заборгованість з повернення отриманого кредиту (тіла кредиту) - 391 902,36 дол. США; заборгованість зі сплати процентів - 28 600,26 дол. США.

Частину зобов`язання у розмірі 96 392,85 дол. США відповідач сплатила позивачеві ще до моменту подачі позову.

В той же час, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати за Договором відступлення на час або після його укладення. Розмір невиконаного зобов`язання складає 324 109,77 дол. США.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження №14-134цс18) зазначила, що за змістом ст.ст. 192 та 524 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов`язання може бути виражене у гривні або сторони в договорі можуть визначити грошовий еквівалент в іноземній валюті. При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

У разі визначення зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення має зазначити розмір і вид іноземної валюти, що підлягає стягненню.

У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням.

Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 324 109,77 дол. США, що станом на день ухвалення рішення судом за офіційним курсом Національного банку України становить 8 806 581,03 грн.

На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у розмірі 10 510,00 грн.

Керуючись ст.ст.2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 263-265, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 11, 204, 512, 514, 526, 1011, 1018, 1049, 1050, 1054, 1077, 1078, 1084 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 324 109,77 дол. США, що за офіційним курсом Національного банку України становить 8 806 581,03 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 510,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Суддя В. А. Писанець