ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1872/20 Справа № 213/1575/19 Суддя у 1-й інстанції - Князєва Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «УЮТ-2011»,

відповідачка ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «УЮТ-2011» на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 вересня 2019 року, яке ухвалене суддею Князєвою Н.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області (відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні) -,

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2019 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «УЮТ-2011» (надалі ТОВ «УЮТ-2011») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги в обґрунтування якого зазначило, що Товариство з обмеженою відповідальністю «УЮТ-2011» на підставі договору від 18.11.2013 року, укладеного між ним та Управлінням благоустрою та житлової політики виконкому міськради, виконує функції управителя багатоквартирними будинками Інгулецького району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Позивач надавав відповідачці ОСОБА_1 житлово-комунальні послуги за період з 01.02.2014 року по 01.02.2018 року, на суму 5795,57 грн.

Відповідачка ОСОБА_1 зобов`язана була вчасно та у повному обсязі сплачувати вартість наданих житлово-комунальних послуг.

За заявою ТОВ «УЮТ-2011» Інгулецьким районний судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 03.02.2017 року було видано судовий наказ, який ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.03.2017 року було скасовано.

Відповідачка, в порушення вимог чиного законодавства, не сплачує позивачу вартість спожитих житлово-комунальних послуг, в зв`язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги, за період з 01.02.2014 року по 01.02.2018 року, на суму 5795,57 грн., інфляційні втрати, в сумі 4582,49 грн., три проценти річних, в сумі 458,84 грн. та сплачений судовий збір.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 вересня 2019 року у задоволенні позову ТОВ «УЮТ-2011» відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «УЮТ-2011», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Зазначає, що 25.04.2019 року позивачем було направлено на адресу суду копію інформаційної довідки з Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що підтверджується описом вкладення, з якої вбачається, що відповідачка є власницею приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , проте, судом першої інстанції при винесені рішення неправомірно зазначено, що позивачем не надано доказів належності відповідачці приміщення, за яким рахується борг, що також стало підставою для відмови у задоволенні позову та не відповідає дійсності.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні повозу ТОВ «УЮТ-2011», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів належності приміщення за адресою: АДРЕСА_1 відповідачці, не підтверджено, що вона, у період з 01.02.2014 року по 01.02.2018 року, була споживачем послуг, крім того посилається на те, що відповідачка за адресою приміщення, за яким рахується борг, не зареєстрована, також між нею та позивачем договір на надання комунальних послуг не укладався.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення названих вимог закону не дотримався.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «УЮТ-2011» на підставі договору від 18.11.2013 року, укладеного між ним та Управлінням благоустрою та житлової політики виконкому міськради, виконує функції управителя багатоквартирними будинками Інгулецького району м. Кривого Рогу (а.с. 6).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку сума заборгованості, що виникла за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01.02.2014 року по 01.02.2018 року становить 5795,57 грн. Крім того, позивачем здійснено нарахування інфляційних збитків у розмірі 4582,49 грн та 3% річних у розмірі 458,84 грн (а.с. 9, 10).

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначено Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 1 вказаного Закону визначено, що виконавцем є суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Суб`єктами цього Закону, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до вимог частини першої статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказів, які б спростовували належне виконання позивачем обов`язків по утриманню будинку та прибудинкової території, зокрема виконаних робіт та наданих послуг, за які нараховувалась плата, матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення, житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Однак, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року в справі №6-2951цс15.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції, що відсутність договору між сторонами є однією з підстав для відмову в задоволенні позову не відповідає закону.

Колегією суддів встановлено, що відповідно інформаційній довідці з Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відповідачка ОСОБА_1 є власницею приміщення за адресою: АДРЕСА_1 з 16.01.2012 року ( а.с. 36).

Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність доказів належності відповідачці приміщення, за яким рахується борг, не відповідає фактичним обставинам справи.

В зв`язку з чим, колегія суддів бере до уваги посилання представника позивача в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції неправомірно зазначено у рішенні суду, що ним не надано доказів, належності відповідачці приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 319 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов`язує.

Стаття 322 ЦК України покладає на власника майна тягар його утримання. Зокрема власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч.2 ст. 19 Закону України «Про житлово комунальні послуги», якщо жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то учасником правовідносин є власник зазначеного приміщення.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Плата за житлово-комунальні послуги позивачем нараховувалась щомісячно на підставі тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затверджених відповідними рішеннями виконавчого комітету Сумської міської ради, а не на підставі договору про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових території.

Згідно зі статтю 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про наявність законних підстав для задоволення позову, оскільки ОСОБА_1 є власницею квартири, як учасник правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг, не виконала свого обов`язку з оплати наданих позивачем послуг за житлово-комунальні послуги.

Положеннями статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Аналогічне положення міститься у постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справ і № 6-2129цс16 .

Колегія суддів, вважає за можливе стягнути з ОСОБА_1 на користь «УЮТ-2011» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги, за період з 01.02.2014 року по 01.02.2018 року, на суму 5795,57 грн., інфляційні втрати, в сумі 4582,49 грн., три проценти річних, в сумі 458,84 грн.

Отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог «УЮТ-2011»

Відповідно до ч.2, ч.13 ст. 141 ЦПК України, з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача «УЮТ-2011», підлягає стягненню судовий збір, в загальному розмірі 4802,50 грн. ( 1921 грн., за подання позову та 2881,5 грн. за подання апеляційної скарги).

Керуючись ст.ст. 367, 374, п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «УЮТ-2011» - задовольнити.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 вересня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «УЮТ-2011» до ОСОБА_1 про про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УЮТ-2011» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги, за період з 01.02.2014 року по 01.02.2018 року в розмірі 5795,57 грн., інфляційні втрати, в сумі 4582,49 грн., три проценти річних, в сумі 458,84 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УЮТ-2011», судові витрати по справі у розмірі 4802 грн (чотири тисячі вісімсот дві) гривень 50 (п`ятдесят ) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 22 січня 2020 року.

Головуючий:

Судді: