РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2020 року

м. Рівне

Справа № 570/1860/18

Провадження № 22-ц/4815/43/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.

секретар судового засідання: Тхоревський С.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Твердого М.К. на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 11 листопада 2019 року, ухвалене в складі судді Красовського О.О., у справі № 570/1860/18,

в с т а н о в и в :

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування заявлених вимог зазначає, що в результаті ДТП, що мала місце з вини відповідача ІНФОРМАЦІЯ_6 року, загинула малолітня донька позивача - ОСОБА_3 , 2014 р.н. Вина відповідача стверджується матеріалами кримінального провадження, вироком суду. Через загибель доньки позивачеві була спричинена моральна шкода, розмір якої він визначив сумою 1 000 000 грн. Покликаючись на ст. 22, ч.2 ст. 1167, ч.2 ст. 1168, ч.2 та ч.5 ст. 1187 ЦК України просить суд про задоволення позовних вимог.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 11 листопада 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що завдана позивачеві моральна шкода була відшкодована відповідачем у повному обсязі, і останній засвідчив цей факт під час розгляду кримінального провадження (справи), що підтверджується вироками, які вступили в законну силу у справі № 570/32/18.

Не погоджуючись із рішенням суду та вважаючи, що останнє винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Скаржник вказує, що на момент скоєння ДТП та смерті малолітньої ОСОБА_3 вона була членом сім`ї -дочкою позивача, як батька та ОСОБА_4 , як матері.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на те, що матеріальну шкоду завдану позивачу, відповідач відшкодував. Однак, позов про відшкодування моральної шкоди подав лише після постановлення вироку, яким відповідач визнаний винним у скоєні ДТП та у її наслідках.

Звертає увагу суду, що при розгляді кримінальної і цивільної справи підтверджував лише факт відшкодування матеріальної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач заперечує доводи останньої, вказує, вважає рішення законним та обґрунтованим, а тому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 жовтня 2017 року, приблизно о 22 годині 20 хвилин, на 326 км + 800 м автодороги Київ-Чоп, що в межах Рівненського району, Рівненської області, трапилась дорожньо-транспортна пригода зіткнення автомобіля «Тоуоta Fortuner», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля «ВАЗ 2101» ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спричинено тілесні ушкодження, від яких він помер на місці події, пасажиру автомобіля «ВАЗ 2101» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинено тілесні ушкодження, від яких вона померла у Рівненській центральній міській лікарні, іншому пасажиру даного автомобіля ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , заподіяно тяжке тілесне ушкодження, а транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 06.03.2018 року ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі звільнений з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки. На засудженого покладено обов`язки встановлені ст.76 КК України.

Вироком колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду від 29.01.2019 року вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 06.03.2018 року був скасований в частині призначеного покарання. У решті частини вирок залишений без змін.

Відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Із матеріалів справи убачається, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини ОСОБА_2 , сталась смерть малолітньої ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 , виданим 19 жовтня 2017 року виконкомом Корнинської сільської ради.

Батьками малолітньої ОСОБА_3 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с.13)

Встановлено, що в межах кримінального провадження відповідачем ОСОБА_2 . були вчинені дії по відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди потерпілій ОСОБА_7 та її сім`ї, зокрема, відповідно до розписки від 04 лютого 2018 року ОСОБА_7 (теща) отримала 20000 доларів США та засвідчила про те, що до ОСОБА_2 ніяких матеріальних та моральних претензій не має, ні вона, ні її близькі. Зазначену грошову суму ОСОБА_7 повернула відповідачу 17 вересня 2018 року.

Крім того, обвинуваченим було придбано автомобіль, марки «Volkswagen», модель Jetta, р.н. НОМЕР_4 , який зареєстрований на ім`я потерпілого ОСОБА_1 відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. ОСОБА_2 . оплачено витрати на поховання; за усною домовленістю із ОСОБА_7 обвинувачений зобов`язався перераховувати потерпілій щомісячно грошові кошти в розмірі мінімальної заробітної плати, про що свідчать відповідні квитанції від 27 березня 2018 року та 27 квітня 2018 року з вказаними сумами 3517 грн. 59 коп. кожна.

Отже, моральна заподіяна внаслідок вчиненого злочину відповідачем позивачу не відшкодовувалась, цивільний позов в кримінальному провадженні потерпілими не заявлявся.

Моральну шкоду позивач обґрунтовував тим, що є батьком загиблої ОСОБА_3 , а отже, в результаті її смерті зазнав моральних страждань.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Згідно частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ст. ст. 89, 263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді справи, не є обов`язковою для суду, відтак пояснення надані ОСОБА_1 про те, що моральна шкода йому відшкодована повністю, не заслуговують на увагу. Матеріали справи не містять доказів про відшкодування ОСОБА_2 позивачеві, як батькові загиблої внаслідок ДТП, моральної шкоди.

Наявні в матеріалах справи розписки від 04 лютого 2018 року та 17 вересня 2018 року про отримання та повернення коштів між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 (тещею позивача) не є належним доказом про відшкодування моральної шкоди позивачу.

Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд апеляційної інстанції, враховує глибину душевних страждань, психологічного та емоційного стану позивача, втратив малолітню доньку, та з урахуванням вимог щодо розумності та справедливості визначив відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 000,00 грн

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на нормах матеріального права, на що обґрунтовано посилається позивач, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

П.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України - якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Крім того, з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України та враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, а тому судові витрати необхідно стягнути з відповідача у дохід держави у розмірі 1762 грн. за подачу позовної заяви (704,80 грн.) та перегляд справи судом апеляційної інстанції (1057,20 грн.).

Керуючись ст.ст. 374,376,382-384 ЦПК України, ст.ст. 23, 1167,1168 ЦК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Твердого М.К. задовольнити частково.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 11 листопада 2019 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканець АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , мешканець АДРЕСА_2 ) 500000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканець АДРЕСА_1 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 1762 грн. за подачу позовної заяви та перегляд справи судом апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 23 січня 2020 року

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Шимків С.С.