РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Бароніна Д.Б.,

за участю секретаря Бондаренка К.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Сєвєродонецької міської ради про визнання права власності на самочинно збудований гараж, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до Сєвєродонецької міської ради (місцезнаходження: Україна, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, бульвар Дружби Народів, буд. 32) про визнання права власності на самочинно збудований гараж АДРЕСА_2.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що у 1995 році він збудував гараж АДРЕСА_2. 24.03.1998 виконавчий комітет Сєвєродонецької міської ради прийняв рішення №595 «Про вилучення частини земельної ділянки у ДКП ЖГ (база житлово-експлуатаційної ділянки №2) та надання фізичним особам під існуючі індивідуальні гаражі». 11.10.2018 позивачем був отриманий технічний паспорт на гараж АДРЕСА_2 мікрорайон 77. У 2019 році він звернувся до Сєвєродонецької міської ради з заявою про припинення існуючого договору на право тимчасового користування землею №142 від 23.03.1998 та укладення нового договору оренди землі. Рішенням Сєвєродонецької міської ради №3995 від 19.08.2019 позивачу передано в оренду земельну ділянку для обслуговування індивідуального гаражу за адресою: АДРЕСА_2 . 18.09.2019 між сторонами був укладений договір оренди землі №060320200. 01.10.2019 позивачем був отриманий витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №183006641. 07.11.2019 директором ЧНПП «Промреконструкція» затверджено звіт про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об`єкта за вищевказаною адресою.

Представника позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з тих підстав, які викладені у позовній заяві. Також пояснила, що вона зверталася до компетентного органу із декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, проте вказана декларація була повернута їй без реєстрації у зв`язку із відсутністю технічного опису, який повинен додаватися до такої декларації. Нову декларацію із урахуванням необхідності усунення вказаного недоліку представник позивача до компетентного органу не подавала.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та просила вирішити дане питання на розсуд суду.

У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до копії рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради № 595 від 24.03.1998 вилучено з землекористування Державного комунального підприємства житлового господарства частину земельної ділянки площею 0,0108 га за адресою: АДРЕСА_3 за згодою землекористувача. Після вилучення загальна площа земельної ділянки складає 0,1925 га. Також надано у тимчасове довгострокове користування строком на 25 років земельні ділянки фізичним особам, згідно з планом, що додається, зокрема: ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0023 га, в АДРЕСА_2. Цільове призначення земельної ділянки - землі житлової забудови (під існуючий індивідуальний гараж АДРЕСА_2).

11.10.2018 Комунальним підприємством «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт на гараж АДРЕСА_2 .

Згідно з копією рішення 67 (позачергової) сесії VII скликання Сєвєродонецької міської ради №3995 від 19.08.2019 вирішено: 1. Затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), кадастровий номер :06:032:0200, площею 0,0023 га для обслуговування індивідуального гаражу АДРЕСА_2. 2. Припинити гр. ОСОБА_2 право тимчасового користування на земельну ділянку площею 0,0023 га, за адресою: АДРЕСА_2. 3. Припинити, за згодою сторін, договір на право тимчасового користування землею № 142 від 24.03.1998, укладений з гр. ОСОБА_2 шляхом його розірвання. 4. Передати гр. ОСОБА_2 , в оренду, строком на 3 (три) роки, земельну ділянку, кадастровий номер :05:032:0200, площею 0,0023 га, для обслуговування індивідуального гаражу АДРЕСА_2 (категорія земель - землі житлової та громадської забудови; цільове призначення земельної ділянки - для будівництва індивідуальних гаражів; вид використання - для обслуговування індивідуального гаражу АДРЕСА_2). 5. Гр. ОСОБА_2 укласти у письмовій формі договір оренди землі та здійснити заходи для державної реєстрації права оренди на земельну ділянку у встановленому законодавством порядку.

18.09.2019 між Сєвєродонецькою міською радою (орендодавець) та ОСОБА_2 (орендар) укладено договір №060320200 оренди землі, за яким орендодавець на підставі рішення сесії Сєвєродонецької міської ради №3995 від 19.08.2019 надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку цільове призначення 02.05 - для будівництва індивідуальних гаражів, з кадастровим номером :06:032:0200, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (для обслуговування індивідуального гаражу АДРЕСА_2). Договір укладено на 3 роки строком по 18.08.2022 включно.

Відповідно до копії акту передачі-прийняття земельної ділянки в натурі Сєвєродонецька міська рада передає ОСОБА_2 земельну ділянку в натурі за адресою: АДРЕСА_2 , в розмірі 0,0023 га.

Згідно з копією Витягу №183006641 від 01.10.2019 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 27.09.2019 об 11:45 за орендарем ОСОБА_2 зареєстровано інше речове право: право оренди земельної ділянки :06:032:0200, площею 0,0023 га на підставі рішення Сєвєродонецької міської ради №3995 від 18.09.2019.

У відповідності до звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об`єкта, затвердженого 07.11.2019 директором ЧНПП «Промреконструкція» ОСОБА_3 , за результатами проведення технічного обстеження гаражу АДРЕСА_2 , встановлено його відповідність вимогам надійності і безпечної експлуатації і можливість його безпечної експлуатації. Недоліки (дефекти, пошкодження) не виявлені.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Частиною 2 ст. 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно із ч. 3 ст. 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Частиною 5 ст. 376 ЦК України передбачено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Пункт 8 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» вказує, що право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК) та землекористувачі (стаття 95 ЗК). Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством.

У пункті 12 зазначеної вище Постанови також передбачено, що у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК).

Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК).

Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Пунктом 14 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» передбачено, що суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було надано земельну ділянку у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу.

Відповідно до п. 16 вищевказаної постанови Пленуму позов особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, про визнання права власності на цю нерухомість може бути задоволено судом на підставі частини третьої статті 376 ЦК, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам.

У пункті 30 вищевказаної постанови Пленуму йдеться про те, що згідно із пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності цим Кодексом, положення ЦК застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Тому правила статті 376 ЦК про наслідки самочинного будівництва застосовуються і до об`єктів, побудованих до набрання чинності ЦК та Законом № 3038-VI.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про основи містобудування» управління у сфері містобудівної діяльності та архітектурно-будівельного контролю здійснюється шляхом, зокрема, надання (отримання, реєстрації), відмови у видачі чи анулювання (скасування) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів виконавчими органами з питань державного архітектурно-будівельного контролю міських рад населених пунктів, які є адміністративними центрами областей, міських рад населених пунктів з чисельністю населення понад 50 тисяч, структурними підрозділами з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними (СС1) та середніми (СС2) наслідками, розташованих у межах відповідних населених пунктів.

Згідно із ч. 5 ст. 26 Закону України «Про основи містобудування» проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку:

1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних;

2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи;

3) затвердження проектної документації;

4) виконання підготовчих та будівельних робіт;

5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів;

6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Крім того, відповідно до ст. 26 Закону України «Про основи містобудування» спори з питань містобудування вирішуються радами у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

За загальним правилом, кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 4 ЦПК України).

Звернення до суду з позовом з приводу самочинного будівництва має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави для висновку про наявність спору про право.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04 серпня 2019 року справа № 501/982/16-ц, від 18 квітня 2019 року справа № 306/2140/17, від 18 лютого 2019 року справа № 308/5988/17-ц, від 26 грудня 2018 року справа № 727/720/17, від 07 лютого 2018 року справа № 127/18746/15-ц.

Позивачем не надано суду доказів того, що він звертався до компетентних державних органів щодо прийняття в експлуатацію самочинно збудованого гаражу, а також доказів того, що він отримав відмову цих органів у вирішенні даного питання. До завдань суду не входить виконання функцій інших органів державної влади, які відповідно до законодавства України уповноважені перевіряти об`єкти самочинного будівництва на предмет їх відповідності архітектурним, будівельним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, та вводити їх в експлуатацію.

На виконання ухвали суду від 17.12.2019 головним спеціалістом відділу державного архітектурно-будівельного контролю було повідомлено, що перевірка дотримання вимог законодавства у сфері дотримання вимог містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил на об`єкті «Будівництво гаражу АДРЕСА_2» не здійснювалась. Дані відносно реєстрації документів, які надають паво для виконання будівельних робіт та документів, які свідчать про готовність до експлуатації об`єкту будівництва за вищевказаною адресою - відсутні.

Посилання представника позивача в судовому засіданні на те, що вона зверталася до компетентного органу із декларацією про готовність об`єкта до експлуатації є неспроможними, адже як визнала сама представник позивача вказана декларація була повернута їй без реєстрації у зв`язку із відсутністю технічного опису, який повинен додаватися до такої декларації. Нову декларацію із урахуванням необхідності усунення вказаного недоліку представник позивача до компетентного органу не подавала.

Таким чином, оскільки спірний гараж у передбаченому законом порядку до експлуатації не приймався, даних щодо звернення позивача до компетентних органів стосовно прийняття в експлуатацію самочинно збудованого гаражу, а також про відмову цих органів у вирішенні даного питання матеріали справи не містять, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено, в той час як відповідач не заявляв про наявність у нього будь-яких судових витрат. Отже, судові витрати, які підлягають розподілу, у цій справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Сєвєродонецької міської ради про визнання права власності на самочинно збудований гараж.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року) рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 15 січня 2020 року.

Суддя Д.Б. Баронін