КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/2899/2020 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 січня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Гуля В.В., Сліпченка О.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив: стягнути з відповідача на свою користь 69622,29 грн. у відшкодування перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя; судовий збір у розмірі 704,8 грн. та витрати на оплату вартості правничої допомоги - 7000,00 грн..

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що згідно з умовами кредитного договору, укладеного 18 квітня 2012 року між ПАТ «Укргазпромбанк» та ТОВ «Лев», а саме згідно з додатковою угодою № 6 від 29 серпня 2014 року до кредитного договору, банк надав позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з граничним лімітом заборгованості в розмірі 370000,0 грн., зі сплатою процентів, виходячи із розміру процентної ставки 26% річних, строком користування кредитом до 14 серпня 2015 рокувключно, при умові, що повернення кредиту здійснюється частинами в розмірі та в строк згідно графіку повернення кредиту. ПАТ «Укргазпромбанк» свої зобов`язання по видачі кредиту виконав. 18 квітня 2012 року між ПАТ «Укргазпромбанк» та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехман О.А. за реєстровим №1100, в забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «Лев» щодо повернення кредиту, сплати процентів за користуванням кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлюється договором банківського кредиту № 1-КЛ/12-У від 18 квітня 2012 року та будь-якими додатковими угодами до нього (в т.ч., що збільшують основне зобов`язання).

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язання за кредитним договором, в нього виникла заборгованість перед банком, яка станом на 22 червня 2015 року становила 502398,81 грн.. 25 березня 2016 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області було винесено рішення по цивільній справі №308/7850/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 26 травня 2016 року, яким було частково задоволено позов ПАТ «Укргазпромбанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ТОВ «ЛЕВ» за договором банківського кредиту №1-КЛ/12-У від 17 вересня 2012рокушляхом визнання права власності на частину іпотечного майна, а саме: підвальне приміщення поз. №ІІ, загальною площею 68,4 кв.м., у АДРЕСА_1 ; підвальне приміщення поз. №Х, загальною площею 27,1 кв.м., що знаходиться у АДРЕСА_1 , загальною вартістю 635579,0 грн..

Позивач вважає, що з моменту винесення вищевказаного судового рішення, у ОСОБА_2 виникло право вимоги до банку щодо стягнення з останнього перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог, а саме - суми коштів у розмірі 69622,29 грн.. 18 липня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Д.В. за реєстр. №1556, згідно якого право вимоги ОСОБА_2 до ПАТ «Укргазпромбанк» було передано ОСОБА_1 , як новому кредитору з грошового зобов`язання по відшкодуванню 69622,29 грн. перевищення вартості частини іпотечного майна над фактичним розміром боргу за кредитним договором.

27 липня 2017 року між ПАТ «Укргазпромбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було відступлено право вимоги за кредитним договором від 18 квітня 2012року, а також укладено та нотаріально посвідчено договір, відповідно до якого до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» відійшло право іпотекодержателя згідно іпотечного договору від 18 квітня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехман О.А. за реєстровим №1100. Постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 22 січня 2018 року року було замінено сторону стягувача у справі №308/7850/15-ц з ПАТ «Укргазпромбанк» на ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». 18 квітня 2018року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було зареєстровано право власності на частину іпотечного майна, а саме: підвальне приміщення поз. №ІІ, загальною площею 68,4 кв.м., у АДРЕСА_1 ; підвальне приміщення поз. №Х, загальною площею 27,1 кв.м., що знаходиться у АДРЕСА_1 . Оскільки в досудовому порядку відповідач відмовляється сплатити заманену суму коштів, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 23 вересня 2019 року залишено без задоволення позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про стягнення коштів.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1

подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючи на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги. Вказує, що матеріали Звіт про оцінку вартості приміщень не містять жодних даних про проведення суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 особистого огляду приміщень, зокрема відсутні будь-які фотознімки останніх. Звертає увагу, що відповідач жодним чином не довів, що звіт надавалися приватному нотаріусу Кузьо Г.В. при здійсненні останньою 18 квітня 2018 року державної реєстрації права власності відповідача на ці приміщення. Тому вважає, що дані звіти є недопустимими і недостатніми доказами на підтвердження правомірності визначення вартості приміщень на час державної реєстрації права власності на них відповідачем.

Зазначає, що суд першої інстанції не мав правових підстав для застосування положень ч. 3 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», оскільки дану статтю доповнено частиною 3 згідно ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 03.07.2018 року та набрав чинності 04.11.2018 року. А правовідносини у даній справі виникли 25.03.2016 року та закінчились 18.04.2018 року. Крім того, вказує, що стаття 334 ЦК України врегульовує питання щодо моменту набуття права власності лише за договором, а у відповідача право власності виникло на підставі рішення суду.

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» подало відзив на апеляційну скаргу, у якому просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а її доводи безпідставними та не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

03 січня 2019 року після відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду, позивачем подано нові докази та клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи.

Проте, зазначене клопотання не може бути задоволено апеляційним судом, оскільки клопотання подаються разом з апеляційною скаргою відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 356 ЦПК України.

Крім того, позивач не зазначив поважності причин неподання зазначених доказів та клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи до суду першої інстанції.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що клопотання ОСОБА_1 про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи задоволенню не підлягає.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та залишаючи позов без задоволення, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що грошове зобов`язання відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя в даному випадку пов`язане з обов`язковою наявністю двох обставин - момент набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки та розмір перевищеної вартості забезпечених іпотекою вимог. А також з того, що на момент набуття відповідачем права власності на предмет іпотеки його вартість не перевищувала вартість забезпечених іпотекою вимог.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й інші юридичні факти.

Відповідно до ст. ст. 524, 533-535 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відповідно до ч. 5 ст. 37 Закону Україну «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч.3 ст. 37 Закону Україну «Про іпотеку» право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі.

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ч.2 ст. 3 Закону Україну «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону Україну «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання.

Аналіз вказаних норм матеріального права дає підстави вважати, що грошове зобов`язання відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя виникає в момент набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, вартість якого перевищує вартість забезпечених іпотекою вимог.

Отже, предметом доказування в даній справі є момент набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки та розмір перевищеної вартості забезпечених іпотекою вимог.

Аналогічноговисновку дійшов ВерховнийСуд у постанові від 14 серпня 2019 року у справі № 200/14524/16-ц.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону Україну «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Встановлено, що 25 березня 2016р. Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області було винесено рішення по цивільній справі №308/7850/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 26 травня 2016р., яким частково задоволено позов ПАТ «Укргазпромбанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ТОВ «ЛЕВ» за договором банківського кредиту №1-КЛ/12-У від 17 вересня 2012р. шляхом визнання права власності на частину іпотечного майна, а саме: підвальне приміщення поз. №ІІ, загальною площею 68,4 кв.м., у АДРЕСА_1 ; підвальне приміщення поз. №Х, загальною площею 27,1 кв.м., що знаходиться у АДРЕСА_1 , загальною вартістю 635579,0 грн..

18 липня 2016р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір відступлення права вимоги, згідно якого право вимоги ОСОБА_2 до ПАТ «Укргазпромбанк» було передано ОСОБА_1 , як новому кредитору з грошового зобов`язання по відшкодуванню 69622,29 грн. перевищення вартості частини іпотечного майна над фактичним розміром боргу за кредитним договором.

27 липня 2017р. між ПАТ «Укргазпромбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір, відповідно до умов якого банк відступив ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» право вимоги за кредитним договором від 18 квітня 2012 року, а також укладено та нотаріально посвідчено договір, відповідно до якого до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» відійшло право іпотекодержателя згідно іпотечного договору від 18 квітня 2012р.

Постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 22 січня 2018 року було замінено сторону стягувача у справі №308/7850/15-ц з ПАТ «Укргазпромбанк» на ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

Встановлено, що 18 квітня 2018 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було зареєстровано право власності на частину іпотечного майна, а саме: підвальне приміщення поз. №ІІ, загальною площею 68,4 кв.м., у АДРЕСА_1 ; підвальне приміщення поз. №Х, загальною площею 27,1 кв.м., що знаходиться у АДРЕСА_1 .

Відповідно до Звіту про незалежну оцінку підвального приміщення ІІ, заг. площею 68,40 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ринкова вартість вищевказаного нерухомого майна, складає 144700,00 грн., що в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України складає 5571,00 дол. США.

Також, відповідно до Звіту про незалежну оцінку підвального приміщення Х, заг. площею 27,10 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , суб`єктом оціночної діяльності встановлено, що ринкова вартість вищевказаного нерухомого майна, складає 57300,00грн., що в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України складає 2207,00дол. США.

Таким чином, загальна вартість нерухомого майна, а саме приміщення п. ІІ та приміщення п. Х, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 складає 202000,0 грн..

Загальна сума боргу за договором банківського кредиту №1-КЛ/12-У від 17 вересня 2012 року встановлена рішенням по цивільній справі № 308/7850/15-ц Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області від 25 березня 2016 року та складає 502398,81 грн., а загальна вартість предмета іпотеки складає 202000,00 грн..

Суд апеляційної інстанції, погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що предмет іпотеки набуто у власність відповідачем 18 квітня 2018 року, тоді як право вимоги у позивача виникло 18 липня 2016 року на підставі договору укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ..

Також, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» відсутні будь-які підставі для відшкодування ОСОБА_1 перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, оскільки сума заборгованості значно більше, ніж вартість нерухомого майна право власності якого належить відповідачу.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в позові, оскільки в момент набуття відповідачем права власності на предмет іпотеки його вартість не перевищувала вартість забезпечених іпотекою вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги Звіт про оцінку вартості приміщеньвід 11 квітня 2018 року, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки відповідно до ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та Постанови Кабінету Міністрів України №1440 від 10 вересня 2003 року «Про затвердження Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» у звіті зазначається строк дії звіту про оцінку, що становить не більш як шість місяців з дати проведення оцінки.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що факт наявності перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя повинен встановлюватись на підставі оцінки, вчиненої у період протягом пів року до або після набуття предмета іпотеки у власність іпотекодержателем. А також, про те, що в момент набуття відповідачем права власності на предмет іпотеки його вартість не перевищувала вартість забезпечених іпотекою вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не правильно застосував ч. 3 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» в редакції Закону від 03.07.2018 року та ч. 4 ст. 334 ЦК України, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки відповідно до зазначених норм матеріального права, права власності на нерухоме майно, що підлягають державній реєстрації виникають з дня державної реєстрації , що кореспондується з положеннями ст. 4 Закону Україну «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Також суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не правильно застосував ч. 4 ст. 334 ЦК України, так як дана стаття врегульовує питання щодо моменту набуття права власності лише за договором, а у відповідача виникло право власності на іпотечне майно на підставі рішення суду, оскільки рішення суду є підставою для реєстрації права власності, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону Україну «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» , а момент виникнення винекненя права власності є його державна реєстрація.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача не було порушено відповідачем.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про залишення позову без задоволення та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст. 509, 524, 533-535 ЦК України та ст. 37 ЗУ «Про іпотеку».

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі. На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 вересня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «21» січня 2020 року.

Головуючий суддя СуддіЛ.П. Сушко В.В. Гуль О.І. Сліпченко