Справа № 338/700/20
Провадження № 22-ц/4808/1362/20
Головуючий у 1 інстанції Рибка Л. Я.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Мелінишин Г.П., Горейко М.Д.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Івано-Франківського обласного центру зайнятості на заочне рішення Богородчанського районного суду, ухвалене суддею Рибкою Л.Я. 29 вересня 2020 року в селищі Богородчани, повний текст якого виготовлено 2 жовтня 2020 року, у справі за позовом Івано-Франківського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

Івано-Франківський обласний центр зайнятості звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Позов мотивовано тим, що 04.11.2019 року в Богородчанську районну філію Івано-Франківського обласного центру зайнятості з метою пошуку роботи звернулась ОСОБА_1 , якій з цього ж дня надано статус безробітної відповідно до ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення». З 11.11.2019 року ОСОБА_1 призначено виплату допомоги по безробіттю.

На підставі Акта розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення Богородчанської районної філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості №150 від 26.02.2020 року встановлено, що ОСОБА_1 на дату надання статусу їй безробітної перебувала у цивільно-правових відносинах з АТ «Банк Форвард», що підтверджується копією договору про надання послуг з кур`єрської доставки відправлень №А від 14.09.2018 року.

28.11.2019 року АТ «Банк Форвард» повідомлено ОСОБА_1 про дострокове розірвання вищевказаного договору на підставі п. 9.3 договору. Останній розірвано 28.12.2019 року.

За період з 11.11.2019 року по 25.02.2020 року відповідачка отримала допомогу по безробіттю в сумі 13455 гривень 36 копійок.

Вважає, що ОСОБА_1 з 04.11.2019 року відносилася до зайнятого населення та не мала права перебувати на обліку в Богородчанській районній філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості як безробітна та отримувати матеріальне забезпечення (допомогу по безробіттю).

12.03.2020 року ОСОБА_1 направлено повідомлення про відшкодування коштів в сумі 13455 гривень 36 копійок за період з 11.11.2019 року по 25.02.2020 року на розрахунковий рахунок Івано-Франківського обласного центру зайнятості, проте станом на день звернення до суду з даним позовом кошти відповідачем не повернуті.

Посилаючись на положення ст.ст. 1, 4, 43, 45 Закону України «Про зайнятість населення», ч. 1 ст. 34, ч.ч. 2, 3 ст. 36, ст. 39 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», позивач просить суд стягнути з відповідача незаконно отриману допомогу по безробіттю в сумі 13455 грн. 36 коп.

Заочним рішенням Богородчанського районного суду від 29 вересня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Івано-Франківський обласний центр зайнятості подав апеляційну скаргу. Вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального права.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач повідомила позивача про укладення нею цивільно-правового договору про надання послуг з кур`єрської доставки відправлень, а дана бездіяльність вважається умисним зловживанням та свідчить про відсутність підстав для надання статусу безробітного і призначення матеріального забезпечення.

Тобто на дату реєстрації в центрі зайнятості ОСОБА_1 відносилася до зайнятого населення та не мала права на отримання статусу безробітного і призначення допомоги по безробіттю.

Посилається на те, що відповідно до ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно.

Згідно підпункту 1 п. 37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 року№198, центр зайнятості припиняє реєстрацію, зокрема, з дня укладення цивільно-правового договору щодо виконання робіт (надання послуг).

Вважає, що судом не враховано, що укладення застрахованою особою, яка має статус безробітної, договору цивільно-правового характеру є обставиною, що впливає на умови виплати їй допомоги по безробіттю, а тому неповідомлення нею центр зайнятості про виникнення такої обставини свідчить про невиконання обов`язків та є підставою для стягнення суми виплаченого забезпечення. Факт отримання чи неотримання відповідачем коштів в якості винагороди не змінює її обов`язку повідомити центр зайнятості про обставини, що впливають на умови виплати їй забезпечення.

Посилається також на правову позицію, викладену Верховним Судом у постанові від 04.04.2018 року по справі №367/2095/17.

Вважає, що 14.09.2018 року ОСОБА_1 відносилася до зайнятого населення та не мала права перебувати на обліку в Богородчанській районній філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості як безробітна і отримувати матеріальне забезпечення (допомогу по безробіттю). Отже допомога по безробіттю в розмірі 13455,36 грн. за період з 11.11.2019 року по 25.02.2020 року отримана ОСОБА_1 незаконно та підлягає поверненню.

Просить скасувати заочне рішення Богородчанського районного суду від 29 вересня 2020 року та ухвалити нове, який позов задовольнити.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.11.2019 року ОСОБА_1 звернулася до Богородчанської районної філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітної та про призначення виплати допомоги по безробіттю (а.с. 10-11).

Згідно з витягом із наказів Богородчанської районної філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості про прийняття рішення по особі ОСОБА_1 ПК №00005 від 26.02.2020 року наказом №НТ191105 від 05.11.2019 року ОСОБА_1 надано статус безробітної з 04.11.2019 року та відповідно до наказу №НТ191111 від 11.11.2019 року призначено допомогу по безробіттю з 11.11.2019 року по 04.11.2020 року. Виплати розпочато з 11.11.2019 року (а.с. 12-13).

Згідно з інформацією АТ «Банк Форвард» від 26.11.2019 року №5/1/2-05-3627, наданою на запит Богородчанської районної філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості, 14.09.2018 року між АТ «Банк Форвард» та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання послуг №А- на строк до 31.12.2018 року з можливістю пролонгації на кожний наступний рік. Договір є діючим на дату написання відповіді на запит, а тому бухгалтерія не може сформувати довідку про середню заробітну плату (а.с. 7, 16-20).

Згідно копії повідомлення від 30.01.2020 року №5/3/2-05-287, направленого АТ «Банк Форвард» на запит Богородчанської районної філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості, датою розірвання Договору про надання послуг №А- від 14.09.2018 року є 28.12.2019 року, про що вказано в повідомленні про дострокове розірвання договору від 28.11.2019 року (а.с. 21, 50).

Відповідно до копій довідок про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно-правовим договором) №36 та №36/1 від 29.01.2020 року ОСОБА_1 з листопада 2018 року по жовтень 2019 року отримала винагороду в сумі 10192,05 грн., з листопада 2019 року по грудень 2019 року 0,00 грн. (а.с. 51-52).

За результатами розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення 26.02.2020 року Богородчанською районною філією Івано-Франківського обласного центру зайнятості складено акт №150, в якому зазначено, що ОСОБА_1 одночасно перебувала на обліку як безробітна в Богородчанській районній філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості та у цивільно-правових відносинах з АТ «Банк Форвард» з 14 вересня 2018 року по 28 грудня 2019 року. ОСОБА_1 ознайомилася з даним актом 26.02.2020 року, зазначила, що заперечує щодо зняття з обліку в центрі зайнятості та щодо повернення допомоги по безробіттю (а.с. 14-15).

Наказом №НТ200312 від 12.03.2020 року затверджено повернути виплати з 11.11.2019 року по 25.02.2020 року. Сума боргу 13455,36 грн. (а.с. 12-13).

Наказом №108 від 12.03.2020 року зобов`язано вжити заходів щодо повернення ОСОБА_1 на рахунок Івано-Франківського обласного центру зайнятості незаконно отриманих коштів, а саме: допомоги по безробіттю в розмірі 13455,36 грн. за період з 11.11.2019 року по 25.02.2020 року, оскільки ОСОБА_1 перебувала у цивільно-правових відносинах з Акціонерним товариством «Банк Форвард» та одночасно з 04.11.2019 року перебувала на обліку в Богородчанській районній філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості як безробітна та отримувала допомогу по безробіттю з 11.11.2019 року (а.с. 22).

Також 12.03.2020 року ОСОБА_1 направлено повідомлення про повернення коштів, яке вона отримала 13.03.2020 року (а.с. 23-24, 26).

Згідно копії розрахунку, наданого позивачем, всього коштів до повернення ОСОБА_1 за період з 11.11.2019 року по 25.02.2020 року 13455,36 грн. (а.с. 25).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено недобросовісності відповідача при призначенні їй допомоги по безробіттю, оскільки сам факт її перебування у цивільно-правових відносинах з АТ «Банк Форвард», в тому числі за умови неотримання будь-якого доходу чи винагороди за договором, не може бути розцінене як умисне зловживання нею своїми обов`язками та стягнення з неї допомоги по безробіттю за весь час перебування на обліку в центрі зайнятості. Крім того, в листопаді 2019 року Богородчанській районній філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості було відомо про вказану обставину, однак виплати по безробіттю припинені тільки 25.02.2020 року.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» безробітною є особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Пунктом 8 частини першої статті 45 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено, що реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється, зокрема у разі: встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення (виплати) матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг.

Згідно із частиною другою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до частини третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Зазначений висновок міститься і в постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року у справі №6-91цс14, постановах Верховного Суду від 25.07.2018 року у справі №362/2992/17 (провадження №61-32378св18), від 06.02.2019 року №545/163/17 (провадження №61-33727св18).

При цьому місцевим судом правильно зазначено про відсутність недобросовісності з боку відповідача, оскільки згідно Договір про надання послуг №А- від 14.09.2018 року був укладений між нею та АТ «Банк Форвард» на строк до 31.12.2018 року. Згідно п. 9.2 даного Договору він вважався пролонгованим на наступний рік (а.с. 16-20). Однак, як вбачається з копій довідок АТ «Банк Форвард» про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно-правовим договором) №36 та №36/1 від 29.01.2020 року ОСОБА_1 з квітня 2019 року фактично роботу не виконувала та винагороду за неї не отримувала (а.с. 51-52).

Крім того про даний факт позивачу було відомо з листопада 2019 року, коли ОСОБА_1 була призначена допомога по безробіттю, Договір про надання послуг №А- від 14.09.2018 року розірваний з 28.12.2019 року, однак такі виплати припинені тільки 25.02.2020 року.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав, передбачених частиною третьою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та статтею 1212 ЦК України, для стягнення з відповідача виплаченої їй допомоги по безробіттю.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а фактично зводяться до переоцінки доказів, досліджених судом.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України в редакції, чинній на час розгляду справи).

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Відповідно до статті 6 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій, суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо БегеерБ.В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33).

Отже, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що хоча відповідач і не повідомила центр зайнятості про укладення нею з АТ «Банк Форвард» цивільно-правової угоди, згідно з якою вона виконувала роботу в період з листопада 2018 року по березень 2019 року, це не свідчить про її недобросовісність та наявність підстав для стягнення з неї допомоги по безробіттю в розмірі 13455,36 грн, яка була їй виплачена за період з 11.11.2019 року по 25.02.2020 року.

За встановлених обставин апеляційний суд визнає доводи апеляційної скарги недостатньо обґрунтованими для скасування судового рішення, ухваленого у справі, й постановлення нового рішення про задоволення позову.

Частиною шостою ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Івано-Франківського обласного центру зайнятості залишити без задоволення.

Заочне рішення Богородчанського районного суду від 29 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2. ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: Г.П. Мелінишин

М.Д. Горейко

Повний текст постанови складено 16 грудня 2020 року.