Справа № 523/9252/20
Провадження №2/523/3266/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

"13" листопада 2020 р. м.Одеса Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Мурманової І.М.

за участю секретаря судових засідань - Нестеренко Л.В.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду № 6 в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) про зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

В інтересах позивача ОСОБА_1 до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) про зняття арешту, звернулась представник ОСОБА_2 . В обґрунтування позовної заяви представник зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 , після його смерті відкрилась спадщина. ОСОБА_1 звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та їй було повідомлено про наявність постанови Суворовського відділу Державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 29.05.2017 року про арешт майна спадкодавця у зв`язку з наявністю боргу перед АТ «Одесаобленерго». ОСОБА_1 борг перед АТ «Одесаобленерго» повністю сплатила, що підтверджується заявою останнього від 26.05.2020 року. Разом з цим, Відділ ДВС повідомив про неможливість скасування арешту, оскільки позивач не є стороною за вказаним виконавчим провадженням. У зв`язку з викладеним, позивач змушена звернутись до суду з позовом про зняття арешту, що був накладений на підставі постанови державного виконавця ВП № 53911269 про арешт майна боржника від 29.05.2017 року.

Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 25 червня 2020 року цивільну справу було прийнято до провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам було надіслано копію ухвали суду, та запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.

Представник позивача ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явилась, однак, подала заяву в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі просить їх задовольнити, розглянути справу за її відсутності, у разі відсутності у судовому засіданні представника відповідача, не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с.27).

Представник відповідача Першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області у судове засідання також не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином шляхом направлення та отримання останнім судових повісток про виклик до суду. Заяви про розгляд справи за відсутності відповідача або відзиву на позовну заяву до суду не надходило (а.с.24,26).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2020 року вирішено провести заочний розгляд справи.

Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані стороною позивача докази на підтвердження позовних вимог в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню враховуючи таке.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьками зазначені: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.8).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про смерть № 10024, свідоцтво про смерть видане Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.7).

Відповідно до листа Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В., 23 жовтня 2019 року зведено спадкову справу за № 56/2019 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . Спадкоємцем до майна померлого є ОСОБА_1 (а.с.9).

Також судом встановлено, що за життя ОСОБА_3 належало на праві власності домоволодіння АДРЕСА_1 .

Відповідно до постанови про арешт майна боржника від 29.05.2017 року ВП № 53911269, старшим державним виконавцем Суворовського ВДВС при примусовому виконанні виконавчого листа № 523/13500/15-ц, виданого Суворовським районним судом м. Одеси 25.04.2016 року про стягнення на користь ПАТ «ЕК Одесаобленерго» боргу накладено арешт на все майно, що належить боржнику (а.с.10).

Як вбачається з заяви Акціонерного товариства «Одесаобленерго» від 26.05.2020 року, на примусовому виконанні у Другому Суворовському ВДВС перебував на виконанні виконавчий документ № 523/13500/15-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь АТ «Одесаобленерго» заборгованості у розмірі: 4 374 грн. 58 коп., заборгованість за виконавчим листом сплачена в добровільному порядку (а.с.11).

Відповідно до довідки № 275 від 26.05.2020 року заборгованість у ОСОБА_3 перед АТ «Одесаобленерго» відсутня (а.с.13).

Разом з цим, відповідно до листа Першого Суворовського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 17.06.2020 року № 39157, ОСОБА_1 повідомлено, що вона не є стороною виконавчого провадження, а відтак позбавлена можливості звернення з заявою про зняття арешту, у зв`язку з цим рекомендовано звернутись до суду (а.с.14).

Таким чином, дослідивши матеріали справи та викладені в них обставини, аналізуючи представлені суду докази не вбачається обґрунтованих підстав для подальшого існування обтяження, яке було накладено у 2017 році та наявність якого, фактично позбавляє позивача реалізувати свої права щодо оформлення спадщини після смерті батька ОСОБА_3 .

Інститут права власності в Україні регулюється приписами статті 41 Конституції України. У відповідності до ч. 1 даної статті, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частина 4 ст. 41 Конституції України встановлює принцип непорушності приватної власності.

Як слідує зі ст. 316 ЦК України, право власності являє собою право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яким він розпоряджається на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених законом та у встановленому законом порядку.

Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння (ст. 391 ЦК України).

У відповідності до пункту 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Отже, наявність обтяження на майно, що належало за життя ОСОБА_3 обмежує право позивача, реалізувати законні права щодо зазначеного майна, як спадкоємця першої черги.

Враховуючи наявність накладеного арешту на нерухоме майно та заборони здійснення відчуження майна, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог ОСОБА_1 та необхідність зняття такого арешту.

Позивачем не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідачів.

Керуючись ст.ст. 3, 76-80, 95, 247, 259, 265, 279, 280-283 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) про зняття арешту з майна - задовольнити.

Зняти арешт з будинку АДРЕСА_1 , що належав за життя ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладений постановою про арешт майна боржника старшим державним виконавцем Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області (ВП № 53911269) від 29.05.2017 року.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня отримання рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: