ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7853/20 Справа № 214/7378/17 Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач - Військовий інститут танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7,ч. 1 ст.369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на заочне рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 січня 2020 року, яке ухвалено суддею Поповим В.В.. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо складання повного тексту судового рішення відсутні,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року Військовий інститут танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут»звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми витрат, пов`язаних з утриманням відповідача під час проходження військової служби (навчання).

Позовна заява мотивована тим, що к період з 01.09.2016 року по 23.10.2017 року. відповідач проходив навчання та військову службу на факультеті військової підготовки імені Верховної Ради України Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут». 23.10.2017 року контракт про проходження військової служби, укладений між Міністерством оборони України в особі начальника факультету і відповідачем був достроково розірваний через відмову останнього від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу. Факультетом, відповідно до вимог Порядку відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах та Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, були розраховані фактичні витрати, пов`язані з утриманням відповідача на факультеті з дня його зарахування по день виключення зі списків особового складу. Загальна сума витрат склала 110975 грн. 15 коп. Відповідач добровільно зазначену суму витрат не відшкодовує, у зв`язку із чим представник позивача звернувся до суду з даним позовом.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 січня 2020 року позовні вимоги Військового інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Військового інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» відшкодування витрат, пов`язаних із утриманням у начальному закладі у розмірі 110975 грн. 15 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Військового інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» судовий збір у розмірі 1664 грн. 63 коп.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 травня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить суд скасувати рішення суду, провадження у справі закрити.

В мотивування доводів апеляційної скарги зазначено, що позивач навчаючись у вищому навчальному закладі Міноборони, проходить військову службу, яка відповідно до зазначених норм:: України вважається публічною службою.

Оскільки спори щодо проходження публічної служби від моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, у зв`язку з чим справа підлягає розгляду за правилами адміністративного: судочинства.

У відзиві на апеляційну скаргу, Військовий інституту танкових військ Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут" посилається на те, що при зверненні з позовними вимогами виходили з того, що спір випливає з договірних правовідносин між сторонами, однією з яких є фізична особа, які регулюються ЦК України, просять апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу начальника факультету військової підготовки імені Верховної Ради України Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» (по стройовій частині) №197 від 01.09.2016 року, молодшого сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 з 01.09.2016 року зараховано в списки особового складу факультету та на всі види забезпечення (а.с.7).

01.09.2016 року було підписано контракт між Міністерством оборони України в особі начальника факультету військової підготовки НТУ «ХПІ» полковника ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , відповідно до якого ОСОБА_1 зобов`язався проходити військову службу (навчання) у Гвардійському факультеті військової підготовки імені Верховної Ради України Національного технічного університету «ХПІ» протягом строку дії контракту (а.с.8-9).

Згідно Витягу з наказу №250 від 23.10.2017 року начальника факультету військової підготовки імені Верховної Ради України Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» (по стройовій частині), молодшого сержанта ОСОБА_1 , курсанта 2-го курсу за спеціальністю «Забезпечення військ (сил)», відраховано з числа курсантів наказом начальника факультету (по особовому складу) від 23.10.2017 року № 16-К, у зв`язку з розірванням контракту, достроково розірваний контракт про навчання, зарахований у розпорядження начальника факультету та тимчасово утримується в батальйоні забезпечення навчального процесу (а.с.5-6).

Згідно Довідки про нараховане грошове забезпечення за період з 01.09.2016 року по 23.10.2017 року курсанту 2 курсу ОСОБА_1 було нараховано та виплачено грошове забезпечення у сумі 104827 грн. 56 коп. (а.с.10).

Згідно довідки розрахунку витрат за харчування за період з 01.09.2016 року по 23.10.2017 року на курсанта 2 курсу ОСОБА_1 було витрачено 187 грн. 32 коп. (а.с.11).

Разом з тим, згідно рапорту ОСОБА_1 від 23.10.2017 року, витрати пов`язані з навчанням останній зобов`язався відшкодувати в добровільному порядку (а.с.16).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції керувався ст.ст. 525,526,530 ЦК України, та постановою КМУ "Порядок відшкодування курсантами витрат пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах" та виходив з наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 10 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до підпунктів підпунктів "д","е",є","з","и"п. 1 ч. 5 ст. 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України.

У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що наказом начальника факультету військової підготовки імені Верховної Ради України Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» (по особовому складу), молодший сержант ОСОБА_1 , курсанта 2-го курсу за спеціальністю «Забезпечення військ (сил)», відрахований з числа курсантів у зв`язку з розірванням контракту, достроково розірваний контракт про навчання, зарахований у розпорядження начальника факультету та тимчасово утримується в батальйоні забезпечення навчального процесу (а.с.5-6).

Розрахунок фактичних витрат здійснюється відповідно до вимог Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 964 (далі - Порядок) та спільного наказу Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16 липня 2007 року № 419/831/240/605/537/219/534, яким затверджено Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах.

Пунктом 3 Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого Постановою КМУ від 12.07.2006 № 964 відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням, перевезенням до місця проведення щорічної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Відповідно до п. 4 вищезазначеного Порядку відшкодування витрат, розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.

Відповідно до п.7 вказаного Порядку у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

Відповідно до п.1 Контракту курсант ОСОБА_1 добровільно взяв на себе зобов`язання відшкодувати Міністрерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу (а.с.8-9).

26 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернувся з рапортом до начальника курсу про відрахування його з числа курсантів 222 навчальної групи. (а.с. 13).

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно п.2 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Частиною 4 ст. 5 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 17 частини першої ст.4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулює Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII).

За змістом частини першої статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Одним з видів військової служби є військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів (частина шоста зазначеної статті).

Таким чином, навчаючись у вищому навчальному закладі Міноборони, особа проходить військову службу, яка відповідно до зазначених норм КАС України вважається публічною службою.

Оскільки спори щодо проходження публічної служби від моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічний висновок зроблено у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16 (провадження № 11-669апп18), у якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 461/5577/15-ц (провадження № 14-18цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 820/5761/15 (провадження № 11-750апп18) та інших, що свідчить про усталену практику розгляду вказаної категорії спорів.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 липня 1950 року (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У справі «Занд проти Австрії» (заява N 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року) висловлено думку, що термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]».

Таким чином, враховуючи викладене, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, відкриваючи провадження у справі в порядку цивільного судочинства та розглянувши її по суті заявлених позовних вимог, не врахував всіх фактичних обставин та особливостей спору, пов`язаного зі звільненням з публічної служби, у зв`язку з чим помилково розглянув даний спір у порядку ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.255 ЦПК України, суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно ч.ч. 1, 2 ст.377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

З огляду на викладене, колегія приходить до висновку про необхідність скасування заочного рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 22 січня 2020 року та закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 367, 374,377, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 січня 2020 року, скасувати.

Закрити провадження у справі за позовом Військового інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут»до ОСОБА_1 про стягнення суми витрат, пов`язаних з утриманням відповідача під час проходження військової служби (навчання).

Повідомити Військовому інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут», що розгляд даної категорії справ віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Роз`яснити Військовому інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут»право, протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови, звернутися до Дніпровського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 грудня 2020 року.

Головуючий:

Судді