ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

15 липня 2020 року м. Херсон

справа № 667/3883/15-ц

провадження № 22-ц/819/870/20

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Радченка С.В.,

суддів: Кузнєцової О.А., Полікарпової О.М.

секретар: Кутузова А.В.

учасники справи: представник позивачки ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

представник АТ «Кристалбанк» - адвокат Міщенко С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Акціонерного товариства «Кристалбанк» та ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , на рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 24 липня 2015 року, ухваленого під головуванням судді Скорик С.А., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності подружжя на нежитлові приміщення,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом в обґрунтування якого зазначила, що з 07 вересня 1985 року і до цього часу вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Між відповідачем та Відкритим акціонерним товариством «Особливе конструкторське бюро «Пріор» (далі - ВАТ «ОКБ «Пріор») 28 грудня 2006 року укладений договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, загальною сумарною площею 897,3 кв. м, та 08 травня 2007 року - договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, загальною площею 2 377,7 кв. м, що розташовані у АДРЕСА_1 . Частину із придбаних нежитлових приміщень за договором купівлі-продажу від 08 травня 2007 року, загальною площею 254,6 кв. м, відповідач продав ОСОБА_4 , після чого нежитлові приміщення, площею 1 430,3 кв. м, право власності на які після реконструкції в магазин визнано за ним згідно з рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 09 вересня 2008 року, подарував ОСОБА_5 , що підтверджується договором дарування від 20 жовтня 2014 року.

Враховуючи те, що її майнові права на спірні нежитлові приміщення відповідач не визнає, просила суд визнати право їхньої спільної сумісної власності на придбані 28 грудня 2006 року за договором купівлі-продажу нежитлові приміщення адміністративно-виробничого корпусу літ. А за адресою: АДРЕСА_1 , у складі: приміщення І поверху за номерами: 1а, 2а, 3а, 4а, 5а, 6а, 7а, 8а, 9а, 10а, 11а, 12а, 13а, 14а, 1, 3, 2б, загальною площею 228,6 кв. м; приміщення II поверху за номерами: 24, 25, 26, 27, 31, 32, 33, 34, загальною площею 213,6 кв. м; приміщення III поверху за номерами: 51, 52, 53, 54, 55, 55а, 56, 57, 58, загальною площею 225 кв. м; приміщення IV поверху за номерами: 101, 102, 103, 104, 105, 106, 107, загальною площею 230,1 кв. м; а також за договором купівлі-продажу від 08 травня 2007 року - нежитлові приміщення адміністративно-виробничого корпусу літ. А за адресою: АДРЕСА_1 , у складі: приміщення І поверху за номерами 12, 12 б, 13, 13г, 13б, 13в, 14, 14б, 14в, 15, 15а, 15б, 15в, загальною площею 47,2 кв. м; приміщення ІІ поверху за номером 35 та сходова клітина VII, загальною площею 222,4 кв. м; приміщення ІІІ поверху за номерами: 60, 61, 62, 62а, 62б, 62в, 62г, 62д, 63, 64, 65, 66 та сходова клітина XIII, загальною площею 215,4 кв. м; приміщення IVповерху за номерами: 85, 86, загальною площею 200,1 кв. м; у загальному користуванні сходові клітини: I, II, XVIII, XIX, XX, XXI, загальною площею 122, 8 кв. м.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 24 липня 2015 року відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки спільність власності майна подружжя, що набуте у шлюбі, презюмується, та з урахуванням того, що відповідач позовні вимоги визнає, у сторін відсутній спір, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 01 жовтня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення суду першої інстанції скасовано. Позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано право спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на нежитлові приміщення адміністративно-виробничого корпусу літ. А за адресою: АДРЕСА_1 , у складі: приміщення І поверху за номерами: 1а, 2а, За, 4а, 5а, 6а, 7а, 8а, 9а, 10а, 11а, 12а, 13а, 14а, 1, 3, 2б, загальною площею 228,9 кв. м; приміщення II поверху за номерами: 24 (VI), 25, 26, 27, 31, 32, 33, 34, загальною площею 213,6 кв. м; приміщення III поверху за номерами: 51 (ХІІ, 51а), 52, 53, 54, 55, 55а, 56, 57, 58, загальною площею 224,7 кв. м; приміщення IV поверху за номерами: 101 (ХVI), 102, 103, 104, 105, 106, 107, загальною площею 228,9 кв. м, придбані ними, як подружжям, за договором купівлі-продажу, посвідченим 28 грудня 2006 року приватним нотаріусом Кличановською С. І. за реєстровим номером 3444. У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 07 вересня 2018 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою АТ «Кристалбанк» на рішення Комсомольського районного суду Херсонської області від 24 липня 2015 року відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 18 березня 2020 року касаційну скаргу АТ «Кристалбанк» на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 24 липня 2015 року та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 01 жовтня 2015 року задоволено частково, касаційну скаргу на увалу Апеляційного суду Херсонської області від 07 вересня 2018 року - задоволено. Рішення Апеляційного суду Херсонської області від 01 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 07 вересня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В поданій апеляційній скарзі АТ «Кристалбанк» просить скасувати рішення суду першої та постанову апеляційної інстанції, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення вимог процесуального законодавства. Апеляційна скарга мотивована тим, що суди належним чином не дослідили обставини по справі. Зокрема посилається на те, що частина спірного нерухомого майна перебуває в іпотеці АТ «Кристалбанк», однак Банк, як іпотекодержатель, не був залучений до участі у справі, чим порушено його права.

Разом з тим, враховуючи, що постановою Верховного Суду від 18 березня 2020 року було скасовано рішення Апеляційного суду Херсонської області від 01 жовтня 2015 року, справа розглядається за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Кристалбанк» на рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 24 липня 2015 року.

Також, колегією суддів розглядається апеляційна скарга ОСОБА_1 , подана в інтересах ОСОБА_3 , оскільки, як зазначалося вище, постановою Верховного Суду від 18 березня 2020 року було скасовано рішення апеляційного суду від 01.10.2015 року, проте висновків щодо мотивів рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 24 липня 2015 року постанова Верховного Суду не містить.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_3 просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу

Заперечень на апеляційні скарги від учасників справи не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

07 вересня 1985 року між сторонами зареєстровано шлюб (а.с.8).

28 грудня 2006 року, під час шлюбу сторін, між ОСОБА_2 та ВАТ «ОКБ «Пріор» укладений договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, загальною сумарною площею 3 894,8 кв. м, з яких: приміщення І поверху за номерами: 1а, 2а, За, 4а, 5а, 6а, 7а, 8а, 9а, 10а, 11а, 12а, 13а, 14а, 1, 3, 2б, загальною площею 228,6 кв. м; приміщення II поверху за номерами: 24, 25, 26, 27, 31, 32, 33, 34, загальною площею 213,6 кв. м; приміщення III поверху за номерами: 51, 52, 53, 54, 55, 55а, 56, 57, 58, загальною площею 225 кв. м; приміщення IV поверху за номерами: 101, 102, 103, 104, 105, 106, 107, загальною площею 230,1 кв. м, загальною сумарною площею 897,3 кв. м. що розташовані по АДРЕСА_1 (а.с.9).

08 травня 2007 року між ОСОБА_2 та ВАТ «ОКБ «Пріор» укладений договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, загальною площею відчужуваного майна 2 377,7 кв. м, а саме: виробничий корпус № 22 літ. А приміщення І поверху: приміщення номер 1а, II приміщення за номерами: 2, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, загальною площею 491,9 кв. м; приміщення між І і II поверхом: за номером VII площею 20,2 кв. м; приміщення II поверху за номерами: X, 50а, 50б, 50в, 50г, загальною площею 491,4 кв. м; приміщення між II та III поверхом за номером XIII площею 20,2 кв. м; приміщення III поверху: за номерами XV, 75, 76, 77 , 78 , 80, 81, 82, 83, 84, загальною площею 453,5 кв. м; приміщення між III та IV поверхом за номером XVII площею 20,2 кв. м; адміністративно-виробничий корпус літ. А - І поверху: приміщення за номерами: 12, 13 , І3а, 14, 15 , 16 , 17, 17а, загальною площею 189,1 кв. м; приміщення II поверху: за номерами 35, 35а, 36, 36а, 37, 37а, 38, 38а, 39, загальною площею 193,8 кв. м; приміщення III поверху: за номерами 60, 61, 62, 63, 64, 65, 66, загальною площею 192,5 кв. м; приміщення IV поверху за номерами: 85, 86, загальною площею 196,8 кв. м; вставки між корпусами літ А - I поверху: приміщення за номерами: 18, 18а, 19, загальною площею 108,1 кв. м, що розташовані по АДРЕСА_1 (а.с.10).

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 09 вересня 2008 року встановлено, що у 2008 році здійснено реконструкцію частини придбаних за договором купівлі-продажу від 08 травня 2007 року нежитлових приміщень та визнано за ОСОБА_2 право власності на магазин, загальною площею 1 430,3 кв. м, який складається з: на І поверсі - з виставково-торговельного залу площею 364,5 кв. м зі службовим приміщенням площею 120,9 кв. м, всього загальною площею 485,4 кв. м; на ІІ поверсі - зі складських приміщень площею 408,6 кв. м зі службовими приміщеннями площею 82,8 кв. м, всього загальною площею 491,4 кв. м; на ІІІ поверсі - зі складських приміщень площею 208,8 кв. м зі службовими приміщеннями площею 244,7 кв. м, всього загальною площею 453,5 кв. м. Залишено в загальному користуванні сходи: 1 площею 21,8 кв. м та П площею 20,2 кв. м, ХVШ площею 20,4 кв. м, Х1Х площею 20,2 кв. м, ХХ площею 20,2 кв. м, ХХ1 площею 20,2 кв. м, загальною площею 123,0 кв. м. Зазначений магазин вибув із власності ОСОБА_2 - згідно з договором дарування від 20 жовтня 2014 року подарований ОСОБА_5 (а. с.13-14).

Частину із придбаних ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 08 травня 2007 року нежитлових приміщень останній продав ОСОБА_4 , а саме приміщення І поверху: приміщення 16 - 3,9 кв. м, приміщення 17 - 88,9 кв. м, приміщення 17а - 53,7 кв. м, приміщення 18 - 35,8 кв. м, приміщення 18а - 70,5 кв. м, приміщення 19 - 1,8 кв. м, загальною площею 254,6 кв. м (а.с.11).

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає апеляційні скарги Акціонерного товариства «Кристалбанк» та ОСОБА_1 такими, що підлягають частковому задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із частиною четвертою статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом

Згідно із частиною шостою статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Отже, ухвалення рішення, щодо зміни власника іпотечного майна, у будь-якому випадку стосується прав та обов`язків іпотекодержателя, оскільки впливає на можливість реалізації прав іпотекодержателя, наприклад, виконання уже ухваленого на його користь рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-2513св16, постановах Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі № 61-20786св18 та від 11 вересня 2019 року у справі № 61-15857св18.

З матеріалів справи вбачається, що між ВАТ «Райффайзенн Банк Аваль» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір №010/04-02/2126 від 31.03.2008 року та кредитний договір №010/04-02/2127 від 31.03.2008 року.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами між ВАТ «Райффайзенн Банк Аваль» та ОСОБА_6 був укладений договір іпотеки від 01.04.2008 року, згідно якого в іпотеку Банку було передано майно: приміщення І поверху за номерами: 1а, 2а, За, 4а, 5а, 6а, 7а, 8а, 9а, 10а, 11а, 12а, 13а, 14а, 1, 3, 2б, загальною площею 228,9 кв. м; приміщення II поверху за номерами: 24, 25, 26, 27, 31, 32, 33, 34, загальною площею 213,6 кв. м; приміщення III поверху за номерами: 51, 52, 53, 54, 55, 55а, 56, 57, 58, загальною площею 224,7 кв. м; приміщення IV поверху за номерами: 101, 102, 103, 104, 105, 106, 107, загальною площею 228,9 кв. м., що розташовані по АДРЕСА_1 .

З 25 травня 2017 року кредитором за вказаними вище Кредитними договорами є ПАТ «Кристалбанк» на підставі укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Кристалбанк» договору факторингу від 24.05.2017 року та Реєстру відступлення прав вимоги від 25.05.2017 року.

При розгляді справи судом першої інстанції подружжя, всупереч частини третьої статті 36 Цивільного процесуального кодексу України у редакції, чинній на час розгляду справи у суді першої інстанції (далі - ЦПК України 2004 року), не повідомили про необхідність залучення до участі у справі іпотекодержателя - АТ «Кристалбанк», права якого були безумовно порушені при розгляді справи, оскільки Банк являється іпотекодержателем майна, що є предметом судового розгляду.

За положеннями п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України, порушення судом першої інстанції норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Відповідно до частини другої статті 586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.

У частинах першій, третій статті 9 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не припускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу).

Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

Згідно з частинами першою, другою статті 10 Закону України «Про іпотеку», якщо інше не встановлено законом чи іпотечним договором, іпотекодавець зобов`язаний вживати за власний кошт всі необхідні заходи для належного збереження предмета іпотеки, включаючи своєчасне проведення поточного ремонту, відновлення незначних пошкоджень, раціональну експлуатацію та захист предмета іпотеки від незаконних посягань та вимог інших осіб.

Іпотекодавець повинен своєчасно повідомляти іпотекодержателяпро будь-яку загрозу знищення, пошкодження, псування чи погіршення стану предмета іпотеки, а також про будь-які обставини, що можуть негативно вплинути на права іпотекодержателя за іпотечним договором.

У пункті 4.1 Договору іпотеки від 01.04.2008 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк аваль», правонаступником якого є АТ «Кристалбанк» та ОСОБА_2 сторонами погоджено, що іпотекодавець зобов`язаний без отримання попередньої письмової згоди іпотекодержателя не відчужувати, не обтяжувати та не передавати предмет іпотеки третім особам, зокрема, не продавати його, не передавати у користування. Негайно повідомляти Іпотекодержателя про зміну документів, що стосуються предмету іпотеки.

Аналіз норм статей 16, 386, 391 ЦК України свідчить про те, що власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу.

Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника.

Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

До такого правового висновку дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного суду при розгляді цивільної справи № 726/831/15-ц від 03.04.2019 року.

Отже, установивши, що визнання права спільної сумісної власності на предмет іпотеки за ОСОБА_3 порушує права та законні інтереси АТ «Кристалбанк» (позбавлення відповідача права власності на майно утворить труднощі та унеможливить виконання судового рішення про звернення стягнення на іпотечне майно), колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення місцевого суду з підстав, викладених в мотивувальній частині постанови та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 374, п.4 ч.3 ст. 376, 382-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства «Кристалбанк» та ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 24 липня 2015 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених в мотивувальній частині постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16.07.2020 року.

Головуючий С.В. Радченко

Судді О.А. Кузнєцова

О.М. Полікарпова