Справа № 214/9163/19
2/214/361/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01 липня 2020 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі Шевченко Ю.С.

представника позивачки ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 , подану представником позивачки - адвокатом Штефаном Д.Ю. до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, суд -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивачки - адвокат Штефан Д.Ю., звернувся до суду з позовом, уточнивши який, просить встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в період з 2005 року до 23.01.2015 року, тобто до дня, що передував офіційній державній реєстрації їх стосунків шляхом укладення шлюбу; визнати трикімнатну квартиру, житловою площею 44 кв.м., загальною площею 59,8 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , та визначити частки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 рівними, по Ѕ частці кожному; визнати за ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частку трикімнатної квартири, житловою площею 44 кв.м., загальною площею 59,8 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх уточнених позовних вимог представник позивачки зазначив, що з 2005 року по 23 січня 2015 року позивачка проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу, саме вела спільне господарство, мала спільний сімейний бюджет, була пов`язана спільним побутом, мала взаємні права та обов`язки, тобто перебувала в фактичних шлюбних стосунках з відповідачем ОСОБА_2 . За час спільного проживання у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 народились діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відомості до актового запису про народження дитини стосовно батьків, які не перебували у зареєстрованому шлюбі, внесено за їхньою спільною заявою. За час спільного проживання позивачем та відповідачем, за спільні кошти, 28 грудня 2013 року, була придбана трикімнатна квартира, житловою площею 44 кв.м., загальною площею 59,8 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Івановою С.Я. 28.12.2013 року, реєстровий номер 3375. Покупцем вказаної квартири зазначений відповідач ОСОБА_2 23 січня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 22 від 23.01.2015 року. Після придбання вказаного житла, 20 серпня 2015 року позивач разом із дітьми зареєструвала за вказаною адресою місце проживання, що підтверджується відміткою у її паспорті громадянина України. Факт реєстрації та проживання за вказаною адресою також підтверджується деклараціями про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу від 14.05.2018 року. Крім того, факт спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 , підтверджується численними спільними сімейними фотокартками, а також може бути підтверджений показами свідків. Шлюбний договір між позивачем та відповідачем не укладався, інших домовленостей не було. Спірна квартира була придбана в період перебування позивача та відповідача у фактичних шлюбних відносинах, що визначає можливість віднесення квартири до їхньої спільної сумісної власності з поділом її порівну між ними, у зв`язку з чим позивач просить встановити факт їх проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період придбання спірної квартири, тобто з початку 2005 року до 23.01.2015 року, тобто до дня, що передував офіційній державній реєстрації їх стосунків шляхом укладення шлюбу. Оскільки домовленості про поділ майна сторони досягнути не можуть, тому позивач за захистом своїх прав як співвласника спірної квартири була вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Відповідно до Конституції України засади регулювання шлюбу і сім`ї визначаються виключно законами України. Статтею 41 Конституції України закріплені фундаментальні права особи в сфері приватної власності, згідно якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 51 Конституції України що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Нормами ст. 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України «Право спільної сумісної власності подружжя».

Відповідно до п. 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кіган проти Ірландії» №16969/90 від 26.05.1994 року «…поняття «сім`я» не обмежується виключно відносинами, заснованими на шлюбі і може включати інші de factо «сімейні узи», коли сторони живуть спільно поза шлюбом…». Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно відповідно до ст. 74 СК України. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 СК України.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд за заявою особи може встановити факт проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, при цьому у випадку наявності спору про право такі справи мають розглядатися в порядку позовного провадження, що також кореспондується з п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення». Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнавши конкретно в який період це мало місце.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. У рішенні по справі «Джонстон та інші проти Ірландії» від 18.12.1996 року №6/1985/92/139 Європейський суд з прав людини зазначив, що особи, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом, що забезпечуватиме дотримання ст. 8 Конвенції, яка передбачає право на повагу до сімейного життя.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Як роз`яснено у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про судову практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Отже, можна дійти висновку про доведеність факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в період з 2005 року до 23.01.2015 року, тобто до дня, що передував офіційній державній реєстрації їх стосунків шляхом укладення шлюбу, та, виходячи з часу набуття спірної квартири у власність відповідачем - 28 грудня 2013 року та з моменту спільного проживання останнього з позивачем, а, отже, виходячи з вимог ст. 74 СК України, можна дійти висновку, що спірна квартира належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, та підлягає поділу між сторонами, а отже, визнати за позивачем ОСОБА_3 право власності на 1/2 її частин.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні з позов визнав в повному обсязі.

Керуючись положеннями ст. 200 ч. ч. 3,4 ЦПК України, а саме визнання у відповідності до вимог ст. 206 ЦПК України, відповідачем позову, у судовому засіданні встановлено, що маються законні підстави для задоволення позову, тому що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в сумі 2305 грн. 20 коп.

Керуючись ст. ст. 3,8,21,60,61,71,74 СК У країни, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 133, 141, 200, 206, 258-260, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , в період з 2005 року до 23.01.2015 року, тобто до дня, що перебував офіційній державній реєстрації їх стосунків шляхом укладення шлюбу.

Визнати трикімнатну квартиру, житловою площею 44 кв.м., загальною площею 59,8 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , та визначити частки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 рівними, кожного окремо, по Ѕ частці.

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на 1/2 частку трикімнатної квартири, житловою площею 44 кв.м., загальною площею 59,8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , витрати по сплаті судового збору в сумі 2305 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати підписання шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії такого карантину.

Повний текст складено 6 липня 2020 року.

Головуючий суддя: В.М. Прасолов