СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ун. № 759/5111/20
пр. № 2/759/4913/20
01 грудня 2020 року м. Київ
Святошинський районний суд м. Києва
у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,
секретаря судового засідання Гродського П.В.,
за участю: позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Ітек" про визнання договору недісним та відшкодування збитків,
у березні 2020 р. позивач звернулася до суду з позовними вимогами про визнання недійсним договору №24 від 05.06.2019, укладеного зі ОСОБА_3 від імені та в інтересах ТОВ "Будівельна компанія "Ітек", стягнення збитків в сумі по 292000 грн. 00 коп. з кожного відповідача та судових витрат.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.06.2019 позивач та відповідач уклали договір, відповідно до умов якого останні зобов`язались виконати внутрішні ремонтні та оздоблювальні роботи у квартирі за рахунок своїх чорнових та витратних матеріалів, здійснити установлення електрофурнітури та сантехнічних приладів у строк з 06.06.2019 до 04.09.2019, надавати безкоштовне гарантійне обслуговування протягом року. Вартість робіт складала 210000 грн. 00 коп. На виконання умов договору, відповідачу передано частину грошових коштів розмірі 146000 грн. 00 коп. Проте, в порушення вказаних умов договору, відповідач не забезпечив його виконання, ремонтні роботи не виконані, на телефонні дзвінки ОСОБА_3 не відповідає. Тобото відповідач не мав на меті спрямувати договір на реальне настання обов`язків та правових наслідків, таких як якісне виконання робіт та гарантійних зобов`язань, чим позивача було введено в оману.
Ухвалою суду від 01.04.2020 позовну заяву залишено без руху (а.с. 17).
Ухвалою суду від 29.05.2020 позовну заяву повернуто позивачу (а.с. 20).
Постановою Київського апеляційного суду від 22.07.2020 ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 29.05.2020 скасовано, справу направлено для продовження розгляду (а.с.60-61).
Ухвалою суду від 13.08.2020 відкрито провадження в справі, призначено підготовче судове засідання (а.с. 140).
Ухвалою суду від 01.12.2020 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 165).
Позивач, представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, зазначені в позові.
Відповідачі у судове засідання не з`явилися повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суд не повідомили (а.с. 144-145).
Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, у разі не подання відповідачем відзиву, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що 05.06.2019 ТОВ "Ітек" та ОСОБА_1 уклали договір №24, відповідно до умов якого замовник доручає, а підрядник виконувач приймає на себе зобов`язання виконати комплексний ремонт квартири (під ключ) за адресою: АДРЕСА_1 , в термін з 06.06.2019 по 04.09.2020 (а.с. 160-163).
Підрядник зобов`язується якісно виконати внутрішні ремонтні та оздоблювальні роботи власними силами з використанням спеціального інструменту і техники відповідно до вихідних даних замовника. Також виконати фінальну установку електро, фурнітури та сантехнічних приладів (п. 1.1). Замовник зобов`язується своєчасно виконувати виплати (п. 2.1).
На виконання умов вказаного договору позивачем сплачено частину гроших коштів на загальну суму 146000 грн 00 коп. (а.с. 158, 164).
30.11.2019 позивач надіслала на адресу відповідачів повідомлення про розірвання договору через неякісне проведення ремонтних робіт, порушення строків виконання умов договору (а.с. 91-95).
Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з пунктом першим частини другої ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента, визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (частина перша ст. 638 ЦК України).
Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 19, 20 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.
Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.
Аналіз вказаної правової норми дає підстави для висновку про те, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення; тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман може виражатися: в активних діях недобросовісної сторони правочину (наприклад, повідомлення іншій стороні помилкових відомостей, надання підроблених документів тощо); у пасивних діях недобросовісної сторони правочину, яка утримується від дій, які вона повинна була зробити (зокрема умисне умовчання про обставини, що мають істотне значення тощо).
Позивач, посилаючись на обставини позовних вимог зазначає, що умови договору у визначений термін відповідачем не виконуються, а виконані роботи проведені неякісно, позивача введено в оману.
Проте, в порушення наведених вимог, позивачем не доведено, що ремонтні роботи не виконуються, а проведені роботи виконано неналежної якості. Відповідної експертизи під час судового розгляду суду надано не було, відповідне клопотання стороною не заявлялось. Також не підтверджнені посилання щодо введення відповідачем в оману позивача через відсутність реального виконання умов договору. Наявність умислу введення в оману позивача щодо обставин, які мають істотне значення, наявності активних, пасивних дій недобросовісним відповідачем судом не встановлено, а позивачем належними та допустимими доказами не доведено.
Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, та те, що позивачі не надали достатніх доказів, які б підтвердили позовні вимоги, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання договору недійсним, стягнення збитків, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.
Згідно ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з повною відмовою в задоволенні позову витрати позивачів по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають і покладаються на них.
На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст. 11, 15, 230 ЦКУкраїни, ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 353 ЦПК України,-
у позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Ітек» про визнання договору недійсним та відшкодування збитків відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Позивач має право оскаржити заочне рішення до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: О.В Ул`яновська
Повний текст судового рішення складено 09.12.2020.