Справа № 161/9992/18 Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р. М.
Провадження № 22-ц/802/128/20 Категорія: 48 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

з участю:

секретаря судового засідання Вергуна Т. С.,

розглянувши в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної затопленням квартири, за апеляційними скаргами відповідача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 вересня 2019 року та на додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 листопада 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної затопленням квартири. Позовні вимоги мотивовано тим, що їй належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 і 20.04.2018 в першій половині дня відбулося залиття водою квартири сусідами, що проживають поверхом вище в квартирі АДРЕСА_2 . 04.05.2018 комісією АДРЕСА_3 « АДРЕСА_4 , 11» було складено акт № 1 про залиття її квартири, під час якого було встановлено дефекти: постраждала побілка стін в житлових кімнатах, в одній із кімнат постраждали шпалери на одній із стін, відбулося незначне протікання на підлогове покриття (ламінат). При цьому, комісією встановлено, що причиною залиття квартири АДРЕСА_5 стало самостійне проведення ремонтних робіт у ванній кімнаті мешканцем квартири АДРЕСА_2 . Позивач зазначає, що письмово зверталась до відповідача щодо відшкодування збитків, спричинених затопленням квартири, однак остання на письмове звернення не відреагувала. У зв`язку з чим просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь 16380,00 грн матеріальних збитків, 2500,00 грн моральної шкоди та 1500 грн за проведення експертизи.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 вересня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди 16380 (шістнадцять тисяч триста вісімдесят ) грн, 1000 (одну тисячу) грн у відшкодування моральної шкоди та 1500 грн за проведення експертизи. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 1536 (одну тисячу п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп. судового збору по задоволених вимогах майнового і немайнового характеру. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 листопада 2019 року заяву про стягнення судових витрат задоволено. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5480 (п`ять тисяч чотириста вісімдесят) грн.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 16380 (шістнадцять тисяч триста вісімдесят ) грн, стягнення 1500 грн за проведення експертизи, а також в частині стягнення з ОСОБА_2 в дохід держави 832,40 грн судового збору, відповідач подала апеляційну скаргу в якій вказує, що навіть якщо у затопленні квартири позивача і є вина відповідача, однак позивач не виконала свого обов`язку по доведенню шкоди, розмір реальних збитків не вдалося встановити, а тому суд повинен був відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди. Щодо стягнення витрат за проведення експертизи, то відповідач вказує, що експертиза від 15.05.2018 була проведена позивачем з власної ініціативи, а тому витрати на її проведення не можуть стягуватись з відповідача. Відповідно до наведеного відповідач просить переглянути і розмір судового збору, що підлягає стягненню в дохід держави.

В подальшому відповідачем було подано апеляційну скаргу на додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 листопада 2019 року в даній справі, в якій вказано, що відповідач вважає, що оскільки суд своїм рішенням від 19 вересня 2019 року вже відмовив в задоволенні решти позовних вимог, а тому не міг приймати рішення по питанню, яке вже вирішено. Крім того, вказує, що представник позивача просив стягнути витрати на правову допомогу, однак, в судових дебатах 19.09.2019 не зробив заяву про те, що ним буде подано заяву протягом 5 днів після ухвалення рішення, чим порушив вимоги процесуального закону.

Таким чином, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи відповідач просить рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 16380 (шістнадцять тисяч триста вісімдесят ) грн, стягнення 1500 грн за проведення експертизи, а також в частині стягнення з ОСОБА_2 в дохід держави 832,40 грн судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Також відповідач просить скасувати додаткове рішення у даній справі повністю.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, до якого не додано доказів його надсилання іншим учасникам справи (п. 4 ст. 360 ЦПК України) на рішення суду в якому вказує, що відповідач не вживала заходів для добровільного досудового врегулювання ситуації з затопленням квартири відповідач не довела відсутності своєї вини у затопленні квартири, а тому просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Відзив на апеляційну скаргу на додаткове рішення не подавався.

Відповідач надала письмові пояснення, до яких не додано доказів їх надсилання іншим учасникам справи, в яких вказує, що оскільки позивачем проведено ремонт у квартирі, то вимоги про відшкодування шкоди мають базуватись на документально підтверджених витратах.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна відповідно до норм ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду лише в частині задоволення позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, стягнення витрат за проведення експертизи, а також в частині стягнення з ОСОБА_2 в дохід держави 832,40 грн судового збору, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не робить висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині рішення. Додаткове рішення оскаржується повністю.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та додаткового рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, приходить до висновку, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та додаткове рішення без змін, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач відсутності своєї вини у затопленні квартири позивача жодними належними доказами не підтвердила і не спростовують доказів позивача про наявність обставин, які вказують на неналежне утримання системи водопостачання, а також розмір заподіяної шкоди. Ухвалюючи додаткове рішення суд першої інстанції виходив з того, що розмір витрат на правничу допомогу є обгрунтованим та співмірним із предметом спору.

Судом першої інстанції встановлено що ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу від 16.04.2002 на праві приватної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 (а.с. 14), а ОСОБА_2 - квартира АДРЕСА_2 за цією ж адресою на підставі договору купівлі-продажу від 26.07.2008 (а.с. 13).

Як слідує з акту № 1 про залиття житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_6 , причиною залиття квартири АДРЕСА_5 стало самостійне проведення ремонтних робіт в ванній кімнаті мешканцем квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_3 (а.с. 17-18).

Відповідно до висновку № 278/5 від 15.05.2018 будівельно-технічної експертизи вартість відновлювального ремонту (з урахуванням ПДВ) квартири АДРЕСА_1 внаслідок затоплення приміщень становить 16380 грн (а.с. 21-29).

Згідно з частиною першою та пунктом 1 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За частиною першої та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Аналіз положень статті 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).

Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином у деліктних зобов`язаннях діє презумпція вини, а відповідач не довела свою невинуватість.

Акт № 1 ві 04.05.2018 про залиття житлового приміщення повністю відповідає формі, встановленій наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», в ньому наведені: дата та місце складання; члени комісії, що складають акт; місце, де трапилося залиття; подія, що трапилася; наслідки залиття, а також причини залиття.

З повідомлення № 8495 від 22.08.2019 Львівського НДІСЕ убачається, що у зв`язку з проведеним ремонтом у квартирі експерт не має можливості провести необхідні дослідження і дати відповіді на поставлені в ухвалі питання (а.с. 89, 90, 91).

За ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Висновком № 278/5 від 15.05.2018 будівельно-технічної експертизи визначено вартість відновлювального ремонту квартири.

Зі змісту апеляційної скарги убачається, що відповідач визнає свою вину у затопленні квартири позивача, але не погоджується з визначеним розміром матеріальної шкоди.

Разом з тим відповідачем не надано будь-яких доказів на спростування вартості ремонтних робіт, про які зазначає позивач.

Доводи апеляційної скарги про те, що експертиза від 15.05.2018 була проведена позивачем з власної ініціативи, а тому витрати на її проведення не можуть стягуватись з відповідача, не заслуговують на увагу, оскільки висновки експертизи були надані позивачем на підтвердження своїх доводів про розмір збитків.

На підставі наведеного, враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову. І у зв`язку з цим відхиляє і доводи апеляційної скарги і в частині стягнення судового збору.

Що стосується доводів апеляційної скарги на додаткове рішення суду.

За ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 2, 3, 4 ст. 137 ЦПК України).

23.09.2019 року від представника позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 5480,00 грн.

Сторона позивача заявила про витрати на правову допомогу до закінчення судових дебатів 19.09.2019. Позивач фактично понесла судові витрати у виді витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 5480,00 грн, що підтверджено документально.

Згідно із ст. 141 ч. 8 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, суд першої інстанції підставно ухвалив додаткове рішення у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).

Зміст оскаржуваного судового рішення, додаткового рішення та доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також про невідповідність висновків суду обставинам справи.

На підставі наведеного, враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильних висновків.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 вересня 2019 року в даній справі в частині задоволення позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, стягнення витрат за проведення експертизи, а також в частині стягнення судового збору залишити без змін.

Додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 листопада 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 21 січня 2020 року.

Головуючий

Судді