Справа № 362/4031/19
Провадження № 2/362/580/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2020 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Марчука О.Л.,

при секретарі - Лущик Т.М.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майнових прав та виділення земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом в обґрунтування якого зазначила, що вона здійснила будівництво житлового будинку на земельній ділянці відповідача.

Посилаючись на зазначені обставини та норми цивільного і земельного законодавства щодо права власності та суперфіцію, позивач просить визнати за нею майнові права на новостворений будинок, об`єкт під літерою «Б», свердловину і вигрібну яму та виділити із земельної ділянки відповідача їй у користування частину земельної ділянки на якій збудовано будинок.

Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з викладених у заяві підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо вимог позову, оскільки вважає, що позивач не мала права на самочинне будівництво на земельній ділянці відповідача.

Вислухавши пояснення учасників процесу та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.02.2018 року вбачається, що відповідач є власником земельної ділянки площею 0,1428 га, кадастровий номер :01:056:0080 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 .

Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.02.2018 року вбачається, що відповідач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

Із Акту Глевахівської селищної ради б/н від 25.04.2018 року вбачається, що за місцем розташування домоволодіння АДРЕСА_1 , виявлено незавершену самочинну двоповерхову будівлю, готовністю 83 % (а.с. 5 - 6).

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Так, позовну заяву двічі було залишено без руху.

Зокрема, з урахуванням вимог пункту 4 частини третьої статті 175 ЦПК України, позивачу необхідно було уточнити вимоги прохальної частини позову оскільки формулювання «майнові права» є загальним, тобто слід було уточнити і зазначити, які саме майнові права?

Натомість, позивач не усунула вказаного недоліку заяви і лише в судовому засіданні під час розгляду справи, на запитання головуючого повідомила, що від вказаними «Майновими правами» вона розуміє та має на меті «право користування».

Із наданих суду учасниками процесу особистих пояснень, встановлено, що позивач дійсно проживає у самовільно збудованому житловому будинку на території домоволодіння відповідача.

Проте, суду не надано жодних доказів того, що відповідач перешкоджає позивачу користуватись вказаним об`єктом будівництва.

Отже, станом на дату постановлення цього рішення, позивач на власний розсуд, вільно користується новоствореним будинком.

Згідно із вимогами статей 76 - 84 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, під час розгляду справи, згідно із вимогами статті 81 ЦПК України, стороною позивача не доведено тих обставин, що відповідач чинить їй перешкоди у користуванні новозбудованим будинком.

У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що згідно із статтями 12, 13 і 76 - 84 ЦПК України, відповідно до яких на засадах змагальності сторін кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі та суд не наділений функцією доказування, - позивач не довів ті обставини, на які він посилаються як на підставу своїх вимог.

Відповідно до частини першої статті 102-1 Земельного кодексу України, право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) виникає на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до Цивільного кодексу України.

Тобто, питання користування позивачем частиною земельної ділянки відповідача є виключно правом відповідача та може бути врегульовано між сторонами за окремим укладеним між ними договором за бажанням позивача і за згодою відповідача.

Законодавчі підстави для цивільного примусу відповідача надати позивачу їй у користування частину власної земельної ділянки - відсутні.

Таким чином, підстав для виділення із земельної ділянки відповідача у користування позивачу частину земельної ділянки на якій збудовано будинок - немає.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним і необґрунтованим, а тому в його задоволенні слід відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 102-1 Земельного кодексу України, ст. ст. 1 - 13, 19, 23, 27, 34, 76 - 83, 89, 95, 258, 259, 263 - 265, 273 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майнових прав та виділення земельної ділянки - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий

Дата складення повного судового рішення - 20 січня 2020 року.