ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

06 липня 2020 року

м. Харків

справа № 638/11639/16-ц

провадження № 22-ц/818/2393/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.

за участю секретаря Огар І.В.,

учасники справи:

заявник приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Семендяєв Олександр Сергійович,

заінтересована особа (боржник) ОСОБА_1 ,

заінтересована особа (стягувач) ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Семендяєва Олександра Сергійовича на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2020 року в складі судді Цвіри Д.М.,

у с т а н о в и в :

21 листопада 2019 року приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Семендяєв О.С. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 .

Подання мотивовано тим, що на примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Семендяєва О.С. знаходиться зведене виконавче провадження № 55022871 по примусовому виконанню трьох виконавчих листів у справі № 638/11639/16-ц, виданих 16 березня 2017 року Дзержинським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 386 317, 42 грн, витрат по сплаті судового збору в розмірі 8 385, 68 грн, витрат на правову допомогу у розмірі 2 500, 00 грн. Здійснюючи вказані дії, ним встановлено, що ОСОБА_1 не працює та не отримує пенсію, має відкриті рахунки в Акціонерному товаристві комерційному банку «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк»), але грошові кошти на рахунках відсутні, транспортних засобів не має. Згідно з даними Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби з 2013 року по 2017 рік ОСОБА_1 щорічно виїжджала за кордон до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Варшави. Боржниця на прийом до приватного виконавця не з`являється, постанову про відкриття виконавчого провадження не отримала, приховує своє місце проживання та здійснює спроби позбутися майна, яке перебуває у її власності. Станом на час звернення до суду боржником не вчинено будь яких дій, направлених на виконання рішення суду.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2020 року у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Семендяєва О.С. відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що тимчасове обмеження у праві виїзду може застосовуватися за поданням приватного виконавця у разі ухилення боржника від виконання рішення, про що державним виконавцем повинні бути надані суду докази, які свідчать про свідоме ухилення боржника від виконання обов`язків по сплаті боргу за судовим рішенням. Разом з тим в поданні відсутні докази, які б свідчили про те, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судом, тобто не надано належних і допустимих доказів, що боржник належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження, ознайомлений з матеріалами виконавчого провадження та йому роз`яснені права і обов`язки, що він ухилився від виконання зобов`язання. Крім того, матеріали подання не містять даних про вжиття державним виконавцем інших заходів примусового стягнення, що вказувало б на здійснення виконавцем всіх можливих та необхідних дій з метою виконання рішення.

05 лютого 2020 року приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Семендяєв О.С. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, задовольнити його подання.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції під час розгляду подання не вивчив матеріали виконавчого провадження, хоча приватним виконавцем було надано в засідання оригінали виконавчого провадження, проігнорував подані докази. Зазначав, що в матеріалах виконавчого провадження міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, що підтверджує отримання боржницею виклику приватного виконавця особисто. З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що виконавцем було вжито всіх передбачених законом заходів примусового виконання і тільки відсутність зареєстрованого за боржницею майна перешкоджає виконати рішення суду.

09 червня 2020 року ОСОБА_5 представник ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, постановленою з дотриманням норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Семендяєвим О.С. від 27 жовтня 2017 були відкриті виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих листів № 638/11639/16-ц, виданих 16 березня 2017 року Дзержинським районним судом м. Харкова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 386 317,42 грн, витрат по сплаті судового збору в розмірі 8 385,68 грн, витрат на правову допомогу у розмірі 2 500,00 грн (а. с. 177-179 т. 1).

Під час примусового виконання рішення суду приватним виконавцем встановлено, що боржник не працює, пенсію не отримує, не має зареєстрованих транспортних засобів (а. с. 170 172 т. 1).

З метою забезпечення виконання рішення суду в порядку статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Семендяєвим О.С. від 19 березня 2019 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках (у тому числі наявні на карткових рахунках, у тому числі кредитних карткових рахунках), та на всі інші відкриті рахунки, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення в розмірі 437 076,41 грн (а. с. 167- 168 т. 1).

На виконання постанови про накладення арешту від 19 березня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» в якому знаходяться рахунки боржника, наклав арешт на рахунки ОСОБА_1 , однак на них недостатньо коштів для виконання постанови (а. с. 173 т. 1).

Згідно з інформаційної довідки з реєстру територіальної громади міста Харкова від 24 квітня 2018 року відомості про боржника у реєстрі територіальної громади міста Харкова відсутні (а. с. 169 т. 1).

З актів приватного виконавця від 04 листопада 2017 року, 20 лютого 2019 року виходом за місцем мешкання боржниці було встановлено, що за адресами: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 , божниця не мешкає (а. с. 180 182 т. 1).

Відповідно до даних Головного центру обробки спеціальної інформації Прикордонної служби України від 08 листопада 2017 року з 2013 року по 2017 рік ОСОБА_1 виїжджала за кордон до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Варшави (а. с. 205 том 1).

На підставі ухвали Дзержинського районного суду м.Харкова від 19 грудня 2019 було оголошено розшук боржника ОСОБА_1 .

До теперішнього часу рішення суду про стягнення заборгованості не виконано.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до статті 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв`язання спорів у цій сфері визначаються Законом Українивід 21 січня 1994 року № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (далі - Закон № 3857-XII).

Даним Законом встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасового обмеження громадян України у праві виїзду за кордон.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №3857-XII громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 6 Закону №3857-XII громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобов`язань.

Як випливає з аналізу наведених положень закону підставою обмеження особи у праві виїзду за межі України є не лише наявність невиконаних зобов`язань, покладених на фізичну особу судовим рішенням, а винна поведінка боржника, яка полягає в ухиленні останнього від виконання таких зобов`язань.

Порядок виконання рішень судів та рішень інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом 1404-VIII.

Пункт 19 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII встановлює, що державний виконавець в процесі здійснення виконавчого провадження має право, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Аналізуючи положення статті 441 ЦПК України у взаємозв`язку з положеннями статті 6 Закону № 3857-XII та положеннями Закону № 1404-VIII, слід дійти висновку, що підставою для встановлення особі тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України є встановлення судом, який розглядає подання державного виконавця, факту умисного ухилення боржника від виконання своїх майнових зобов`язань перед стягувачем. Тобто, якщо боржник, який має можливість, свідомо ухиляється від покладеного на нього судом обов`язку.

Під ухиленням від виконання зобов`язання слід розуміти такі дії чи бездіяльність з боку боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним рішення суду, за наявності при цьому можливостей вчинити дії в порядку його виконання та за відсутності об`єктивних обставин, які перешкоджають виконанню.

Відповідно до вимог частин першої, третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 28 Закону № 1404-VIII копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

До апеляційної скарги приватний виконавець додав рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення боржнику, що підтверджує факт отримання ОСОБА_1 виклику до приватного виконавця (а. с. 218, 220 т. 1). При цьому виклик направлявся на всі адреси можливого мешкання ОСОБА_1 , у тому числі на адресу: АДРЕСА_4 , за якою боржник зареєстрована та проживає з 20 липня 2017 року.

Однак, станом на час звернення до суду із поданням боржником не вчинено будь-яких дій, направлених на виконання рішення.

Отже, боржнику відомо про судове рішення, яким на неї покладені відповідні зобов`язання, та його примусове виконання, що здійснюється приватним виконавцем.

Крім того, ОСОБА_1 реалізувала своє майно, що підтверджується договором купівлі - продажу на нежитлове приміщення, цоколю № НОМЕР_1 - місця для паркування літ. «А-18», договорами дарування квартир АДРЕСА_5 ; квартири АДРЕСА_6 ; квартири АДРЕСА_7 та іпотечним договором на житловий будинок літ. А, з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_8 та земельної ділянки площею 0,1000 га, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташованої за адресою: АДРЕСА_8 (а. с. 156-164 том 1).

З урахуванням викладеного, судова колегія вважає, що боржник ОСОБА_1 свідомо ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням, що є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

Пунктами 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права.

Ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2020 року підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про задоволення подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Семендяєва О.С. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 .

Доводи боржниці про те, що виконавче провадження відкрито з порушенням вимог закону, оскільки вона з 20 липня 2017 року зареєстрована та проживає в квартирі АДРЕСА_5 , є безпідставними, так як виконання судового рішення, яке набрало законної сили є прямим обов`язком боржника.

Постанова про відкриття виконавчого провадження на даний час не оскаржена в установленому законом порядку.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, 382-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Семендяєва Олександра Сергійовича - задовольнити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Тимчасово обмежити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , податковий номер НОМЕР_2 , остання відома адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 ) у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань по сплаті заборгованості за виконавчими листами № 638/11639/16-ц виданими 16 березня 2017 року Дзержинським районним судом м. Харкова.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 08 липня 2020 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина