Тростянецький районний суд
справа № 147/702/19
номер провадження № 2/147/45/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року Тростянецький районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Дудікова А.В.,

при секретарі Подолян Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження, у приміщенні Тростянецького районного суду Вінницької області цивільну справу № 147/702/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановив:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що з відповідачкою перебуває у зареєстрованому шлюбі з 31.10.1982р. За час спільного проживання у них народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час є повнолітньою, має свою сім`ю та проживає окремо. Також зазначив, що спільне життя з відповідачкою не склалось через несумісність характерів, що призвело до погіршення відносин та розладу сім`ї. Подружні відносини припинились з 1996р., однак відповідачка відмовляється розірвати шлюб в добровільному порядку. Примирення з ОСОБА_2 вважає неможливим. З огляду на викладене, позивач просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою.

Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 10.07.2019 р. дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання.

Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 24.09.2019 р. закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідач, будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просила суд надати строк для примирення, оскільки має намір зберегти сім`ю. Також повідомила, що за період з серпня 2019р. по даний час намагалась знайти контакт з позивачем, дзвонила до нього, але він не брав слухавку та уникав спілкування з нею.

Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив відмовити в задоволенні клопотання відповідачки про примирення, у зв`язку з тим, що більше 10 років проживає у будинку батьків в с. Нова Ободівка, дружина проживає окремо. Спільного господарства не ведуть, почуття не збереглись. Також зазначив, що не спілкувався з дружиною більше двох років, хоча вона знає, що він перебуває у безпорадному стані та потребує сторонньої допомоги, так як є інвалідом І групи. Просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю та просив задовольнити позов.

Згідно з частиною третьою статті 211 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 31.10.1982р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб Малостратіївською сільською радою Тростянецького району, про що в книзі реєстрації актів про одруження 31.10.1982р. зроблено запис за № 21. Прізвище дружини після одруження « ОСОБА_5 », що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 (а.с. 4).

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_6 , батьками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 24.05.1983р. Ободівською сільською Радою Тростянецького району (а.с. 6).

Згідно правової позиції закладеної в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року N11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Статтею 111 Сімейного кодексу України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Позивач у своїй заяві зазначив, що збереження їх сім`ї є неможливим, спільного господарства не ведуть, почуття не збереглися, а тому суд вважає, що надання подружжю терміну на примирення, всупереч бажанню позивача, суперечитиме моральним засадам суспільства та вимогам закону, оскільки примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання відповідача, оскільки позивач вважає, що відсутні підстави для надання строку для примирення, його рішення про розірвання шлюбу є виваженим та остаточним, подальше збереження шлюбних відносин є неможливим.

Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

За змістом частини третьої статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам статті 215 ЦПК України. У ньому, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Позивач в заяві вказав, що шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство не ведеться, проживають окремо.

Відповідач у заяві заперечила проти розірвання шлюбу, однак відзиву на позовну заяву не подала та будь-яких доказів, на підтвердження зазначених в заяві обставин, суду не надано.

Позивач у своїй заяві зазначив, що збереження їх сім`ї є неможливим та суперечить його інтересам, а тому суд вважає, що розірвання шлюбу не суперечитиме моральним засадам суспільства та вимогам закону, оскільки примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Неповнолітніх дітей немає.

Окрім того суд зазначає, що позовну заяву подано до суду 01.07.2019р., на момент розгляду справи відповідачем не було вжито заходів щодо примирення подружжя.

З огляду на викладене, суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, в той час як позивач не має наміру зберегти шлюб.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що сім`я сторін по справі розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, за таких обставин, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

З огляду на викладене, необхідно стягнути з ОСОБА_2 на користь Держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 110, 112 СК України, ст.ст. 200, 206, 211, 259, 264-268, 272 ЦПК України, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , зареєстрований 31.10.1982р. Малостратіївською сільською радою Тростянецького району, про що в книзі реєстрації актів про одруження 31.10.1982р. зроблено запис за № 21, - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи до або через відповідні суди, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець села Нова Ободівка Тростянецького району Вінницької області, місце проживання якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання якої зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий Тростянецьким РВ УМВС України у Вінницькій області від 17.01.2018р.

Суддя: