Справа № 461/7895/19 Головуючий у 1 інстанції: Фролова Л.Д.
Провадження № 22-ц/811/288/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 29 листопада 2019 року в складі судді Фролової Л.Д. у справі за позовом акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

У жовтні 2019 року позивач АТ «Ідея Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що відповідно до укладеного 26 вересня 2016 року договору між позивачем і відповідачем, ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 49999,00 грн зі сплатою 10 % річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів.

Відповідач скористалася кредитними коштами, проте зобов`язання за договором належним чином не виконала.

Станом на 24 вересня 2019 року ОСОБА_1 має заборгованість у загальній сумі 87270,98 грн, яку позивач просив стягнути в користь АТ «Ідея Банк».

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 29 листопада 2019 року позов акціонерного товариства «Ідея Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором, яка складається з основного боргу 2751,38 грн, простроченого боргу 45876,62 грн, прострочених процентів 4702,69 грн, та пені за несвоєчасне погашення платежів 16788,37 грн, всього 70119 грн 06 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Ідея Банк» частину суми сплаченого судового збору в розмірі 1543,45 грн, витрати на правничу допомогу 2330,04 грн, всього 3873 грн 49 коп.

Рішення суду оскаржила відповідачка ОСОБА_1 , вважає таке рішення незаконним і необгрунтованим.

В апеляційній скарзі заначає, що позовні вимоги про стягнення пені за період 2016-2017 років подані позивачем із порушенням строку позовної давності, про застосування наслідків якого заявляла у відзиві на позовну заяву, відтак суд повинен був відмовити у вимозі про стягнення пені з підстав спливу позовної давності.

Не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що пунктом 5.5 кредитного договору, укладеного між сторонами, встановлена позовна давність про стягнення штрафу чи пені 3 роки, натомість вважає, що про збільшення позовної давності має бути укладений окремий письмовий договір.

На думку апелянта, навіть у випадку, якщо б не було пропущено позовну давність, заявлена до стягнення сума пені не відповідає обставинам справи, з приводу чого надала власний розрахунок.

Також, звертає увагу, що не одержувала від банку кредит в сумі 49999 грн., про що наголосила у відзиві на позовну заяву.

Крім цього, судом першої інстанції не враховано те, що вона сплатила 8440,00 грн., відтак заборгованість з тіла кредиту не може складати 2751,39 грн основного боргу та 45876,62 грн простроченого боргу.

Просить врахувати, що позивач раніше достроково вимагав повернути всю суму заборгованості, а отже змінив строк виконання зобов`язання за договором, що вбачається із постанови Рівненського апеляційного суду від 20 серпня 2019 року.

Просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 29 листопада 2019 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, сумарний розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

При цьому, виключно бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позові заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).

Разом з цим, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення колегія суддів виходить з такого.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Судом встановлено, що 26 вересня 2016 року між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем ОСОБА_1 укладений кредитний договір № Р.25.120.12462, згідно з яким банк надав клієнту кредит у сумі 49999,00 грн зі сплатою 10 % річних. Відповідач, в свою чергу, зобов`язалася сплатити проценти за користування кредитом та погасити кредит відповідно до графіку щомісячних платежів.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції врахував те, що відповідач отримала від банку кредитні кошти, що підтверджується меморіальним ордером від 26.09.2016 року (а.с.16), що є належним доказом підтвердження виконання АТ «Ідея Банк» власних зобов`язань за кредитним договором, натомість спростовує відповідні доводи апеляційної скарги.

Відповідно до розрахунку суми боргу за кредитом, наданого позивачем, борг ОСОБА_1 станом на 24 вересня 2019 року становить 87270,98 грн та складається з основного боргу 2751,38 грн, простроченого боргу 45876,62 грн, прострочених процентів 4702,69 грн, простроченої плати за обслуговування кредиту 13322,55 грн, пені за несвоєчасне погашення платежів 16788,37 грн та 3% річних за прострочення виконання зобов`язання 3829,37 грн.

Надаючи оцінку поданого позивачем розрахунку заборгованості, суд першої інстанції вважав підставними та доведеними вимоги АТ «Ідея Банк» про стягнення з відповідача у повному обсязі заборгованості за основним та простроченим боргом (2751,38 грн + 45876,62 грн), процентами 4702,69 грн та пені 16788,37 грн.

При цьому, суд першої інстанції відмовив АТ «Ідея Банк» у задоволенні вимоги про стягнення плати за обслуговування кредиту в розмірі 13322,55 грн, оскільки вважав, що встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно із п. 1.4. кредитного договору від 28.09.2016 року за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та розмірах, встановлених згідно із Графіком щомісячних платежів за кредитним договором.

На переконання колегії суддів, умови п. 1.4. кредитного договору, якою встановлена плата на користь банку за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемною, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок.

Аналогічний висновок міститься у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18).

Разом з тим, прийшовши висновку, що такі умови договору є нікчемними, а нікчемний договір не породжує тих прав та обов`язків, настання яких бажали сторони, відмовивши у стягненні плати за обслуговування кредиту в розмірі 13322,55 грн, суд першої інстанції не звернув увагу, що згідно із детальним розрахунком заборгованості по кредиту, з наданих відповідачкою ОСОБА_1 коштів на погашення заборгованості за кредитом, 6945,33 грн. скеровано на погашення заборгованості по комісії.

З врахуванням вимог п. 2.1. кредитного договору щодо черговості погашення заборгованості, кошти в розмірі 6945,33 грн. необхідно зарахувати на погашення заборгованості за процентами в сумі 4702,69 грн, при цьому залишок коштів в сумі 2242,64 грн. зарахувати на оплату простроченої заборгованості за тілом кредиту (45876,62-2242,64=43633,98 грн).

В свою чергу, згідно із поданим розрахунком, пеня за прострочення тіла кредиту загалом складає 3651,06 грн., при цьому заборгованість пені за прострочку відсотків та комісії становить 13137,31 грн.

Беручи до уваги те, що заборгованість по комісії та відсотках за наслідками проведених розрахунків не підтверджена, відтак не підлягає до задоволення позовна вимога про стягнення пені за прострочення відсотків та комісії в сумі 13137,31 грн.

Доводи апелянта про те, що позовні вимоги про стягнення пені за період 2016-2017 років подані позивачем із порушенням строку позовної давності, про застосування наслідків якого заявляла у відзиві на позовну заяву, відтак суд повинен був відмовити у вимозі про стягнення пені з підстав спливу позовної давності, є безпідставними, оскільки пунктом 5.5 кредитного договору, укладеного між сторонами, встановлена позовна давність до вимоги про стягнення штрафу чи пені 3 роки, що відповідає порядку збільшення позовної давності, встановленої законом за домовленістю сторін, передбаченому у ч. 1 ст. 259 ЦК України.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів знаходить доводи апеляційної скарги такими, що спростовують правильність рішення суду першої інстанції в частині визначення загального розміру заборгованості за кредитним договором, відтак оскаржуване рішення необхідно змінити, зменшивши загальний розмір заборгованості з 70119,06 грн. до 50036,42 грн., яка складається з 2751,38 грн основного боргу, 43633,98 грн простроченого боргу, 3651,06 грн пені за прострочення тіла кредиту.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із зміною апеляційним судом оскаржуваного рішення, зміні підлягає також проведений судом першої інстанції розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 29 листопада 2019 року змінити.

Зменшити загальний розмір заборгованості за кредитним договором № Р.25.120.12462 від 26 вересня 2016 року, який необхідно стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Ідея Банк» з 70119 (сімдесят тисяч сто дев`ятнадцять) гривень 06 копійок до 50036 (п`ятдесят тисяч тридцять шість) гривень 42 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Ідея Банк» 1104 (одна тисяча сто чотири) гривень 03 копійок сплаченого судового збору за подання позову та 1666 (одна тисяча шістсот шістдесят шість) гривень 70 копійок витрат на правничу допомогу, загалом 2770 (дві тисячі сімсот сімдесят) гривень 73 копійок.

Стягнути з акціонерного товариства «Ідея Банк» в користь ОСОБА_1 661 (шістсот шістдесят одну) гривень 50 копійок сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Врешті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 07 липня 2020 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк