Справа № 635/5133/20
Провадження № 2/635/2502/2020
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 грудня 2020 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області
Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді - Даниленко Т.П.
за участі секретаря - Саніної Т.П.,
позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом,
позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;
відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання (перебування) : АДРЕСА_1 , -
Позивач ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернулася до Харківського районного суду Харківської області з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ), в якій просить усунути їй перешкоди в користуванні 25/100 частинами житлового будинку АДРЕСА_1 у вигляді реєстрації в цьому будинку відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом визнання останньої такою, що втратила право користування житловим приміщенням житлового будинку за вказаною адресою.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ОСОБА_1 є власником 25/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування частини будинку, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Павловою О.О. 04.11.2006, реєстр №2838. Право власності зареєстровано в КП «Харківське районне БТІ» 18.01.2007, номер запису 1413, в книзі 9. Відповідач ОСОБА_2 є колишньою дружиною брата позивача, фактично не проживає в належній позивачу частині будинку з 15.02.1999, тобто з дати реєстрації її в цій частині будинку; не бере участі у витратах по оплаті комунальних платежів. У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 значиться зареєстрованою в будинку, позивач не може оформити субсидію, що ставить її в скрутне становище, обмежує її права як власника. Відповідач не користується житловим приміщенням без поважних причин строком понад один рік, її мешканню в будинку ніхто не перешкоджав.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10.09.2020 провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого засідання.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25.11.2020 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в повідомленням учасників справи. Викликано для допиту у якості свідків ОСОБА_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; ОСОБА_4 , яка прживає за адресою: АДРЕСА_3 .
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно і належним чином в порядку ст.128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини своєї неявки суд не повідомила. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило.
Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.
Згідно договору дарування частини будинку від 04.11.2006, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Павловою О.О. 04.11.2006, реєстр №2838, ОСОБА_5 (дарувальник) та ОСОБА_1 (обдарована) уклали цей договір, згідно п. 1 якого дарувальник подарував, а обдарована прийняла у дар 25/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарчих та побутових споруд, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказаний договір відповідно до витягу з Державного реєстру правочинів зареєстрований 04.11.2006 за №1691900.
Право власності зареєстровано в КП «Харківське районне БТІ» 18.01.2007, номер запису 1413, в книзі 9, що підтверджується витягом №13263999 про реєстрацію права власності на нерухоме майно.
Згідно довідки №1265, виданої 20.08.2020 Виконавчим комітетом Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований, зокрема відповідач по справі ОСОБА_2 .
Зі змісту акту, складеного 08.08.2019 депутатом Покотилівської селищної ради Ляшенко А.О. та секретарем ради ОСОБА_8 за участю сусідів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач не проживає з дати реєстрації, а саме з 15.02.1999.
Зі змісту акту, складеного 17.08.2020 депутатом Покотилівської селищної ради Дудкою О.М. та селищним головою Павленко А.М. за участю сусідів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач не проживає з 15.02.1999 і по цей час без поважних причин, речей належащих ОСОБА_2 і спального місця в цій квартирі немає.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 підтвердила викладені в позовній заяві обставини, зазначивши, що відповідач дійсно не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з 15.02.1999; з будь-яких причин до вказаного домоволодіння не з`являлася, відносини з позивачем та сусідами не підтримувала.
Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.
За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності, якщо він не порушує норм закону, моральних засад суспільства, екологічної ситуації та інтересів інших осіб.
Аналогічні положення містяться в п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", відповідно до якого власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Статтею 41 Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Тобто, за змістом ст. 319 ЦК власник сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права.
Отже, правомочності власника та межі здійснення ним прав встановлені законом.
Разом із тим, як вбачається зі змісту ст. 319 ЦК, обмеження права власності не підлягають розширеному тлумаченню.
Закріплений у п. 1 ч. 2 ст. 319 ЦК принцип, відповідно до якого дії власника щодо його майна не повинні суперечити закону, є загальним універсальним обмеженням прав власника. Відсутність прямої заборони в законі надає власнику широке коло можливостей для здійснення права власності, в той час як заборона на здійснення певних дій є механізмом стримання власника.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
У ході судового розгляду справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не є членом сім`ї позивача, не проживає з нею у спірному будинку, не була пов`язана з нею спільним побутом та не вела спільне господарство.
Враховуючи викладене, застосуванню підлягають положення статей 383, 391 ЦК України, які передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житловий будинок від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї.
Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірний будинок власника, але на час розгляду справи не є членом його сім ї.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей16,386,391 ЦК України.
Під час судового розгляду судом встановлено, що відповідач не проживають за адресою: АДРЕСА_1 , тривалий час, а саме з 15.02.1999, покинула спірне житло добровільно. Перешкод у її проживанні за місцем реєстрації, а також поважність причин невикористання відповідачем свого права користування спірним житловим приміщенням судом не встановлено.
Жодних беззаперечних, належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин відсутності відповідача за вищевказаною адресою понад один рік, суду не надано.
Докази, що підтверджують той факт, що позивач якимось чином перешкоджала відповідачу у користуванні спірним будинком в матеріалах справи також відсутні.
Існування домовленості між сторонами про право користування житловим приміщенням не встановлено.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування 25/100 частинами житлового будинку АДРЕСА_1 .
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст.284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Харківський районний суд Харківської області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст судового рішення складено 15.12.2020.
Суддя Т.П. Даниленко