Номер провадження 2/570/57/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2020 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю:

секретарів судових засідань Кмін В.В., Беднарчук Г.П.

представників сторін - Луцик К.В., Цип`ящук М.Б., ОСОБА_1 ,

Кожуховської З.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства "Рівненський районний центр первинної медико-санітарної допомоги" Рівненської районної ради; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 про компенсацію моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що її матір мала онкозахворювання. У квітні місяці 2016 року лікуючий лікар виписав довідку, згідно якої рекомендовано симптоматичне лікування та призначення наркотичних анальгетиків. Коли 19.04.2016 р. ОСОБА_4 (мама позивачки) стала відчувати сильний біль, то позивачка звернулася до лікаря ОСОБА_3 (завідувачка Колоденської амбулаторії загальної практики-сімейної медицини) з проханням призначити адекватне знеболювальне. Але лікар виписала рецепт на «Трамадол», і в подальшому відмовилася виписати рецепт на опіоїдні анальгетики ІІІ ступеня знеболення.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , при цьому болі не були зняті.

Позивачка зазначає, що лікар ОСОБА_3 порушила чинне законодавство, вчинила протиправні дії по відношенню до хворої.

Позивачці була заподіяна моральна шкода, яку вона оцінила у розмірі 60 000 грн.

В подальшому були подані заяви про збільшення позовних вимог, і згідно останньої заяви позивачка просила стягнути з відповідача 605 545 грн. у якості компенсації за заподіяну моральну шкоду, та судові витрати.

Були заявлені клопотання про призначення експертизи, про виклик свідків, про доручення письмових доказів, які судом задоволено.

В судове засідання позивачка не з`явилася.

Подала заяву, згідно якої просила справу розглядати без її участі, але з участю її представників.

Представники позивачки позов підтримали.

Додатково пояснили, що 19 квітня 2016 р., коли ОСОБА_4 почала страждати ще від одного захворювання від хронічного больового синдрому та відчувати сильний біль, котрий не знімався звичайними анальгетиками, лікар ОСОБА_3 (завідувач Колоденської амбулаторії загальної практики-сімейної КП «Рівненський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Рівненської районної ради) не здійснивши візиту до пацієнтки і не оглянувши її, виписала рецепти на « ОСОБА_5 » для полегшення болю ОСОБА_4 . Однак даний препарат не знімав больовий синдром, та ОСОБА_4 продовжувала відчувати нестерпний біль.

В подальшому, при неодноразовому зверненні до лікаря ОСОБА_3 з проханням негайно здійснити візит до пацієнтки та призначити їй адекватне знеболювання, ОСОБА_3 відмовилася як здійснити візит, так і виписати рецепт на опіоїдні анальгетики ІІІ ступеня знеболювання (морфін або похідні). В результаті ОСОБА_4 нестерпно страждала і кричала від болю аж до моменту своєї смерті.

Згідно висновків комісії Управління охорони здоров`я Рівненської ОДА щодо проведення службового розслідування цього випадку, що була створена наказом Управління охорони здоров`я Рівненської ОДА від 25.07.2016 № 277, лікар ОСОБА_3 порушила вимоги чинного законодавства в ході надання медичної допомоги ОСОБА_4 , а також порушила ведення медичної документації (карти амбулаторного хворого) ОСОБА_4 .

Також, наказом по комунальному закладу «Рівненський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Рівненської районної ради від 11.08.2016 № 105, у якому на підставі Протоколу комісії та з посиланням на нього, керуючись статтями 147149 Кодексу законів про працю України, керівник установи-відповідача ОСОБА_6 оголосив догану ОСОБА_3 .

Пояснення працівників амбулаторії ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та третьої особи по справі ОСОБА_3 , що додані до справи, також одностайно підтверджують, що лікар ОСОБА_3 не здійснила візит до ОСОБА_4 , не оглянула її, призначила їй препарат «Трамадол» без огляду пацієнтки, а також не призначила їй препарати третього рівня знеболення, що була зобов`язана зробити.

Позивачка з муками та душевним болем змушена була спостерігати, як її мама переживала нестерпний біль, безперервно кричала, страждала, мучилася. Це стало причиною негативних змін у житті позивачки: велика нестримна душевна біль, щоденні думки та спогади про страждання матері, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, важкість виконання повсякденних обов`язків, відірваність від активного соціального життя, дискомфорт, образа та обурення, порушення сну. Позивач на протязі довгого часу не могла працювати, адже щоденні думки та спогади про страждання матері не давали можливості виконувати трудові обов`язки. На фоні пережитого стресу позивач змушена була звернутися за допомогою до лікарів-психологів, висновки яких долучені до цієї судової справи. Ці висновки доводять важкий стан позивачці ОСОБА_10 .

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 26.02.2019 було призначено судово-психологічну експертизу та визначено експерта для її проведення.

Висновком судово-психологічної експертизи від 11.09.2019 р. було визначено, що саме внаслідок дій (бездіяльності) лікаря, завідувача Колоденської амбулаторії загальної практики-сімейної медицини Рудик Надії Григорівни дійсно були заподіяні моральні страждання (моральна шкода) ОСОБА_2 . Грошовий еквівалент моральних страждань (моральна шкода) ОСОБА_2 визначено в сумі 3 000 000,00 гривень з огляду на рівень отриманих ОСОБА_2 психотравм та на ступінь її моральних страждань.

Зважаючи на наведене вважають позов обґрунтованим та доведеним.

Просять стягнути з комунального підприємства «Рівненський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Рівненської районної ради на користь ОСОБА_2 компенсацію за завдану моральну шкоду у сумі 605 545 гривень, судові витрати: проведення судово-психологічної експертизи - 18 000 гривень, судовий збір - 6 055 гривень (згідно з заявою про збільшення позовних вимог, що була подана 11.10.2019 р.).

Представник відповідача позов не визнав.

Зазначає, що при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду необхідно встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.

У своїй постанові від 12.09.2018р. у справі №335/11779/16-ц ВС вказав, що сама лише, наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності. При вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди необхідно з`ясовувати, коли виникли правовідносини сторін, коли заподіяна моральна шкода.

Згідно із частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції.

Для покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності за статтею 1172 ЦК України необхідна наявність: загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника, шкода, завдана потерпілій стороні, причинний зв`язок між протиправною поведінкою працівника і завданою шкодою, вина працівника); спеціальних умов, які обов`язково необхідно враховувати.

В матеріалах справи відсутні відомості про те, що за заявою позивачки чи інших осіб існує кримінальне провадження про те, що лікарем ОСОБА_3 неналежно виконано професійні обов`язки, що призвело до тяжких наслідків для здоров`я позивачки. Будь-кому із службових осіб Рівненського обласного онкологічного диспансеру чи Комунального підприємства «Рівненський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Рівненської районної ради обґрунтовану підозру у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язану із ненаданням медичної допомоги матері позивачки, оголошено не було. Будь яких доказів того, що позивачці було завдано моральних страждань внаслідок неправильно наданої лікарем ОСОБА_3 медичної допомоги матері позивачки шляхом призначення у встановленому законом порядку медичного препарату «Трамадол» на спеціальному рецептурному бланку, представниками позивачки суду не надано. Також жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували ступінь моральних страждань позивачкою надано не було, в матеріалах справи такі докази відсутні. Переживання у зв`язку із втратою найближчої людини мами, про які зазначає позивачка, є природними і аж ніяк не можуть бути пов`язаними із діями чи бездіяльністю лікаря ОСОБА_3 при виконанні нею своїх службових обов`язків.

Чинним цивільним законодавством не передбачено відшкодування шкоди відповідачем за правомірні дії лікаря ОСОБА_3 .

Таким чином відсутні правові підстави для компенсації моральної шкоди позивачці.

Згідно із висновком спеціаліста психолога ОСОБА_11 від 10 вересня 2019 року позивачці спричинено моральну шкоду. Можливий розмір грошової компенсації ОСОБА_2 за завдану їй моральну шкоду становить 3 000 000 грн.

Сторона відповідача вважає, що висновок спеціаліста-психолога від 10.09.2019 р. за результатами проведення психологічного дослідження в розумінні Цивільно-процесуального кодексу України не може бути врахований судом при ухваленні рішення у справі.

У вступній частині висновку не зазначені відомості про клас судового експерта, експертна спеціальність, дата та номер видачі свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта, ким видано та строк дії. У висновку відсутні відомості про те, чи був хтось присутній при проведенні експертизи. У вступній частині висновку не надано докладного переліку об`єктів, що надійшли на дослідження, а посилання на методику психологічного дослідження у справах щодо заподіяння моральних страждань особі та відшкодування моральної шкоди не містить її реєстраційного коду у Реєстрі методик проведення судових експертиз. Окрім цього, в дослідній частині спеціаліст-психолог посилається на тестування щодо різних методик (п.п. 2.3.1., 2.3.2, 2.3.4.), натомість не долучає до дослідження доказів на підтвердження проведення таких тестувань. Також у цих пунктах дослідження жодним чином не вбачається причинно-наслідковий зв`язок між діями лікаря ОСОБА_3 та позивачкою, а стосується лише лікування матері в онкологічному диспансері, узагальнені негативні переживання позивачки, але зазначені мотиви не стосується питання, що ставилось перед спеціалістом-психологом. Вартість за проведення експертизи не можна вважати обґрунтованим за відсутності відомостей щодо вартості однієї експертогодини та кількість годин в цілому при проведенні експертизи.

Таким чином, вказаний висновок в цілому не може бути належним та допустимим доказом в розумінні вимог ЦПК України, а тому відповідно до вимог ст.110 ЦПК України повинен бути відхилений судом.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 подала суду заяву, згідно якої просила справу розглядати без її участі.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору надала суду пояснення про те, що вперше звернення до амбулаторії в інтересах хворої ОСОБА_4 відбулося 20.04.2016 року її донькою ОСОБА_12 , яка просила згідно направлення лікаря-онколога виписати будь-яке знеболююче для її матері. На неодноразові пропозиції лікаря ОСОБА_13 щодо огляду її матері, ОСОБА_12 категорично відмовлялась мотивуючи, що лікуючий лікар їхньої мами є онколог ОСОБА_14 .

Жодного документу або будь-яких свідчень щодо перебування ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , а тим паче разом з хворою матір`ю щодо проведення догляду за нею, в матеріалах справи немає. Крім цього, свідок ОСОБА_15 у своїх свідченнях в суді вказала, що «… ОСОБА_16 знала, що мати помре, і вона переклала все на плечі ОСОБА_12 …».

Також, важливим аргументом у спростуванні мотивів позову є й те, що позивачка ніколи не зверталася до лікаря ОСОБА_3 , і всю інформацію та посилання позивачки відносно нібито протиправної поведінки лікаря ОСОБА_13 були отримані позивачкою зі слів третіх осіб.

Порушення, які зі слів позивачки допустила лікар ОСОБА_13 , не стосуються її відмови у наданні паліативної медичної допомоги, а стосуються лише того, що вона невірно вела медичну документацію, зокрема: не зафіксувала відмову родичів померлої про огляд її на дому в амбулаторній картці, що вона всупереч відмові родичів онкохворої не звернулася до онкологічного диспансеру і самостійно не витребувала медичну документацію, що зробила запис «на дому» за проханням доньки, оскільки неможливо інакше виписати знеболювальний наркотичний препарат.

Хвора ОСОБА_4 переживала болі, і її болі були передбачувані через наявне захворювання. Але тоді постає питання: чому діти хворої на протязі, як зазначала донька - трьох тижнів (за іншими свідченнями свідка тиждень, а за свідченнями ще одного свідка 2-3 дні) до смерті, коли в матері почалися нестерпні болі, ні позивачка, ні інші родичі не звернулися а ні за рецептом до лікаря онколога, а ні до сімейного лікаря за наркотичними знеболювальними препаратами, а лише спостерігали за болями, а відповідне звернення мало місце за день до смерті, а тепер намагаються знайти винного.

Тому у задоволенні позову просить відмовити.

Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Як встановлено в судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивачки ОСОБА_4 , яка за життя з 2012 року мала онкологічне захворювання.

18.04.2016 р. лікуючим лікарем Рівненського онкодиспансеру ОСОБА_17 хворій ОСОБА_4 було виписано довідку №2354 з наступними рекомендаціями: «симптоматичне лікування та призначення наркотичних анальгетиків», яку 20.04.2016 року сестра позивачки пред`явила лікарю ОСОБА_3 , завідувачці Колоденської амбулаторії загальної практики сімейної медицини КЗ «Рівненський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Рівненської районної (на даний час - комунальне підприємство «Рівненський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Рівненської районної ради), оскільки у ОСОБА_4 почалися сильні болі.

20.04.2016р. лікарем ОСОБА_3 після вивчення медичних документів, які були надані сестрою позивачки для огляду та письмових рекомендацій лікаря ОСОБА_17 , було призначено на спеціально рецептурному бланку Ф№3 уколи «Трамадол 5% 2,0» №10, про що сестрою позивачки був поставлений підпис у журналі обліку спеціальних рецептурних бланків форми №3.

Таким чином, лікар ОСОБА_3 дотрималася рекомендацій, що були викладені у довідці №2354 від 18.04.2016 р. лікуючим лікарем ОСОБА_17 , адже призначила уколи «Трамадол 5% 2,0» у кількості 10 ампул.

Згідно до інструкції для медичного застосування лікарського засобу, Трамадол - центрально-активний опіоїдний анальгетик (офіційна інструкція на інтернет-ресурсі за посиланням: http://likicontrol.com.ua/інструкція/?[18284]).

Суд зауважує, що перше звернення до лікаря ОСОБА_3 відбулося 20.04.2016 р., а не 19.04.2006 р., як про це зазначає позивачка у позовній заяві, та її представник у судовх дебатах.

І позивачка особисто не зверталася до лікаря ОСОБА_3 з проханням призначити знеболювальне ні 19.04.2016 р., ні 20.04.2016 р.

18.04.2016 р. лікуючим лікарем Рівненського онкодиспансеру ОСОБА_17 хворій ОСОБА_4 було виписано довідку №2354, але за знеболюючим препаратом для матері сестра позивачки чомусь звернулася до лікаря ОСОБА_3 через дві доби, тобто 20.04.2016 року.

Суду незрозуміло, чому позивачка, яка зазначає про те, що її матір мала нестерпні болі, маючи довідку від лікуючого лікаря, не зверталася до лікаря ОСОБА_3 за знеболювальними препаратами аж дві доби, а таке звернення було лише від імені сестри позивачки 20.04.2016 року.

Представники позивачки зазначають, що зазначений медичний препарат не знімав больового синдрому, і тому їх родичі просили призначити препарат класу опіоїдів з сильнішою дією.

А, оскільки лікар цього не зробила, і у результаті цього хвора страждала, то такою бездіяльністю лікаря позивачці була спричинена моральна шкода.

Проте суд зауважує наступне.

Відповідно до протоколу засідання комісії відділу охорони здоров`я Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області, утвореної згідно наказу №32 від 25.05.2016 р. щодо розгляду скарги позивачки зазначено, що в діях лікаря ОСОБА_3 порушень, викладених в скарзі, не виявлено (п. 1 висновків протоколу).

Відповідно до протоколу засідання комісії на виконання наказу №277 від 27.07.2016 р. Управлінням охорони здоров`я Рівненської облдержадміністрації щодо розгляду заяви представника позивачки ОСОБА_18 було виявлено порушення щодо ведення медичної документації (картки амбулаторної хворої ОСОБА_4 ) лікарем ОСОБА_3 .

Позивачка зазначає, що на прохання родичів лікар відмовилася оглянути хвору у себе вдома.

Але при цьому така заява йде усупереч поясненням, які надавала позивачка при розгляді її скарг.

В суді було встановлено наступне.

31.05.2016 року відбулося засідання комісії щодо розгляду скарги ОСОБА_2 на дії лікарів. Розглянувши скаргу та заслухавши пояснення медичних працівників було встановлено, що медична карта ОСОБА_4 була заведена ІНФОРМАЦІЯ_2 за вибірковими списками онкологічних хворих дільниці в КЗ «РООД», в якій є записи медсестри з пропозицією для старшої доньки надати до амбулаторії мамину медичну документацію. В медичній картці ОСОБА_4 відсутня будь-яка медична документація щодо її діагнозу. З того часу і до 20.04.2016 року до амбулаторії ні сама ОСОБА_4 , ні її родичі не зверталися. А 20.04.2016 року донька ОСОБА_12 звернулась до амбулаторії, і тоді було призначено уколи «Трамадол» з відповідними роз`ясненнями застосування даного препарату. Цього ж дня лікар ОСОБА_3 запропонувала оглянути пацієнтку, на що отримала категоричну відмову у зв`язку з тим, що родичі мають намір госпіталізувати маму до онкодиспансеру (сторінка 2 абзац 7) «….одночасно ОСОБА_3 запропонувала зайти до хворої додому та надати допомогу, на що отримала знову відмову, про що свідчить запис в картці амбулаторного хворого ф. № 25 ОСОБА_4 ».

01.08.2016 року повторно збирається комісія та розглядає заяву ОСОБА_18 , що діє в інтересах ОСОБА_19 , щодо питання на відмову надання медичної допомоги її матері ОСОБА_4 зі сторони лікаря ОСОБА_3 .

Комісією було з`ясовано, що в амбулаторній картці відсутні будь-які медичні документи, що підтверджують діагноз хворої. 20.04.2016 року лікар ОСОБА_3 на вимогу доньки хворої призначила « ОСОБА_5 », про що свідчить запис в амбулаторній картці та у відповідному журналі. Також встановлено, що лікар ОСОБА_3 призначила знеболювальний препарат без огляду пацієнта. Висновки комісії були наступні: лікар ОСОБА_3 порушила вимоги чинного законодавства в ході надання медичної допомоги ОСОБА_4 . Члени комісії не встановили фактів порушення чинного законодавства в ході надання паліативної медичної допомоги. Встановлено порушення ведення медичної документації (карти амбулаторного хворого ОСОБА_4 ).

Отже, вина лікаря ОСОБА_3 полягала у порушенні ведення медичної документації.

Порушення, які допустила лікар ОСОБА_3 , не стосуються її відмови у наданні паліативної медичної допомоги.

Лікар ОСОБА_3 неправильно вела медичну документацію, зокрема: не зафіксувала відмову родичів померлої про огляд її на дому в амбулаторній картці; всупереч відмові родичів онкохворої не звернулася до онкологічного диспансеру і самостійно не витребувала медичну документацію, а зробила запис «на дому» за проханням доньки, оскільки неможливо було інакше призначити знеболювальний наркотичний препарат.

Також є неспроможними посилання представників позивачки як доказ вини лікаря ОСОБА_3 оголошення їй догани відповідно до наказу відповідача від 11.08.2016 р. за №105 з огляду на наступне.

Підставою винесення догани слугував протокол комісії Управління охорони здоров`я Рівненської облдержадміністрації,де останніми було виявлено порушення в діях завідувача амбулаторії лікаря ОСОБА_3 ведення медичної документації (картки амбулаторного хворого) ОСОБА_4

А далі, на підставі рекомендацій профспілкового комітету у зв`язку із неправомірністю накладення дисциплінарного стягнення зазначене стягнення було скасовано (наказ від 05.09.2016 р. №128).

Позивачка та її представники не довели суду, що за заявою позивачки чи інших осіб існує кримінальне провадження щодо обставин, за яких лікарем ОСОБА_3 неналежно виконано професійні обов`язки, що призвело до тяжких наслідків для здоров`я позивачки (чи хворого).

Також відсутні докази того, що службовим особам Комунального підприємства «Рівненський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Рівненської районної ради, чи лікарю ОСОБА_3 оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язану із наданням медичної допомоги матері позивачки; або наявний вирок суду, який набрав законної сили, і яким встановлена вина зазначених осіб.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною першою ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

У цивільному праві під діями юридичної особи визнаються: дії органу, її представників, а також її членів або інших учасників (працівників і службовців). Діями фізичної особи визнаються дії працівників (службовців), якщо їх вчинено на виконання трудових (службових) обов`язків.

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції.

Причинно-наслідковий зв`язок у цьому виді деліктних зобов`язань може мати складний характер, тобто позивач зобов`язаний довести не тільки те, що шкоди завдано внаслідок протиправного діяння, а й те, що це протиправне діяння виникло внаслідок неналежного виконання чи невиконання працівником (службовцем) або іншою особою покладених на нього трудових (службових) чи інших обов`язків.

Відповідно до частини першої ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають:

-наявність такої шкоди,

-протиправність діяння її заподіювача,

-наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача,

-вина останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати:

- чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру,

- за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні,

- в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить,

- інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Тобто при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду необхідно встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Аналогічна позиція висвітлена і в постанові Верховного Суду від 28.11.2018р. (провадження № 61-17463св18).

У своїй постанові від 12.09.2018 р. у справі №335/11779/16-ц Верховий Суд вказав, що сама лише наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності. При вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди необхідно з`ясовувати, коли виникли правовідносини сторін, коли заподіяна моральна шкода.

Отже, саме суд під час розгляду справи має визначити, яка саме моральна шкода була завдана позивачу (позивачці), який розмір її відшкодування; та чи взагалі можна обставини, на які посилається позивач (позивачка), вважати моральною шкодою.

При розгляді справи не було встановлено, що дії лікаря ОСОБА_3 були протиправними.

Також не було встановлено, що відповідач - Комунальне підприємство «Рівненський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Рівненської районної ради порушив права позивачки, чим заподіяв їй моральну шкоду.

Таким чином відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди.

Суд вважає за необхідне проаналізувати, чи була доведена наявність такої шкоди у позивачки.

Позивачка жодного разу не відвідувала амбулаторію та не зверталась до лікаря ОСОБА_3 з проханням про надання її матері медичної допомоги. Цей факт під присягою підтвердили усі свідки, допитані за клопотанням представників позивачки.

Позивачка зазначає, що начебто дії лікаря ОСОБА_3 повністю змінило звичайний уклад її життя, що це змушує її витрачати значну частину свого часу, зусиль і інших ресурсів на здійснення юридичних кроків та кроків, спрямованих на відновлення свого здоров`я. Але у подальшому позивачка завагітніла, виносила та народила дитину, що в свою чергу підтверджує відсутність негативних наслідків, які нібито настали через лікаря ОСОБА_3 .

Представник відповідача зазначив, що після смерті матері у позивачки міг бути короткочасний розлад здоров`я, певні притаманні кожній людині емоції і переживання у зв`язку із втратою найближчої людини мами, але ці переживання є природними, і аж ніяк не можуть бути пов`язаними із діями лікаря ОСОБА_3 при виконанні своїх службових обов`язків.

Суд зауважує, що згідно і пояснень представників позивачки, і свідків, позивачка винила себе у тому, що вона «нічого не могла вдіяти, і мама померла».

Але позивачка знала про хворобу мами, як і знала про те, які наслідки вона спричиняє.

Природньо, що позивачка не могла б самотужки зупинити хворобу, як і не могла б вчинити так, щоб її мама ніколи не померла (навіть якби її мама була абсолютно здоровою людиною).

На підтвердження заподіяння моральної шкоди та її розміру позивачка надала суду висновок спеціаліста психолога.

Згідно висновку спеціаліста психолога ОСОБА_11 від 10 вересня 2019 року (який не містить номера) позивачці спричинено моральну шкоду. Можливий розмір грошової компенсації ОСОБА_2 за завдану їй моральну шкоду становить 3 000 000 грн.

У висновку спеціаліст зазначив про негативні переживання позивачки внаслідок усвідомлення невиконання свого обов`язку перед мамою, яка вимушена була переживати фізичну біль, внаслідок дорікань самій собі, як потрібно було діяти інакше у ситуації, яка склалася, погіршення стосунків із членами своєї родини, зі своїм чоловіком, через втрату працездатності, можливого професійного розвитку, підвищення доходів.

Щодо наявного висновку суд зазначає наступне.

У вступній частині висновку не зазначені відомості про клас судового експерта, експертна спеціальність, дата та номер видачі свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта, ким видано та строк дії.

У вступній частині висновку не надано докладного переліку об`єктів, що надійшли на дослідження, а посилання на методику психологічного дослідження у справах щодо заподіяння моральних страждань особі та відшкодування моральної шкоди не містить її реєстраційного коду у Реєстрі методик проведення судових експертиз.

Таким чином вступна частина психологічного дослідження була складена без дотриманням вимог п. 4.14 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5).

Зі змісту дослідження не вбачається доказів того, що психолог безпосередньо спілкувався з позивачкою, оскільки остання перебуває за межами України.

Представники позивачки зазначали, про те, що спілкування відбувалося через інтернет-ресурс; іншим разом зазначили про те, що експерт виїздив до Франції за місцем проживання позивачки, де вів з нею розмову.

Отже, відсутні відомості про те, чи був хтось присутній при проведенні експертизи.

В дослідній частині спеціаліст-психолог посилається на тестування щодо різних методик (п.п. 2.3.1., 2.3.2, 2.3.4.), але не долучає до дослідження доказів на підтвердження проведення таких тестувань.

Усі результати дослідної частини побудовані лише на тезах вільної розповіді позивачки. У висновку відсутні самі опитування, а відображені лише їх результати, а також відсутні посилання спеціаліста-психолога на структуровані інтерв`ю, про що він зазначає у вступній частині висновку методи дослідження.

Психолог не врахував ту обставину, що позивачка жодного разу особисто не спілкувалася з лікарем ОСОБА_3 . Отже, позивачка зазначає про обставини такого спілкування лише зі слів третіх осіб, а відтак її розповідь побудована не на власних фактах.

Висновок був складений, коли позивачка перебувала у психоемоційному стані після втрати матері, а відтак можна критично віднестися до результатів тестувань, відображених у дослідній частині висновку.

Суду не були надані докази того, що ОСОБА_11 є експертом, адже відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 03 березня 2015 року № 301/5, відомості в Реєстрі як атестованого судового експерта відносно ОСОБА_11 відсутні; відсутнє свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта з певного виду експертної спеціальності, в тому числі судового експерта-психолога; відсутня кваліфікація (клас судових експертів-психологів) судового експерта-психолога відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 06 квітня 2018року №635; диплом спеціаліста за спеціальністю «Біологія», та диплом про перепідготовку за спеціальністю «Прикладная социальная психология» не відповідають кваліфікаційним вимогам закону щодо судових експертів-психологів.

Відповідно до ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

За наведеного у суду наявні підстави для відхилення зазначеного висновку експерта.

Отже, при розгляді справи не було встановлено, що права позивачки є порушеними.

А тому у задоволенні позову слід відмовити.

Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України, і вони покладаються на позивачку.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Комунального підприємства "Рівненський районний центр первинної медико-санітарної допомоги" Рівненської районної ради; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 про компенсацію моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня проголошення, або безпосередньо до Рівненського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивачка: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , останнє відоме місце проживання АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Комунальне підприємство "Рівненський районний центр первинної медико-санітарної допомоги" Рівненської районної ради (, вул. Приходька, 50А, с. Нова Українка Рівненського району Рівненської області).

Третя особа: ОСОБА_3 (мешканка АДРЕСА_2 ).

Суддя Красовський О.О.

Повне рішення суду складено 16.12.2020 р.