Справа № 158/510/19
Провадження № 2/161/614/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2020 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Філюк Т.М.

за участю секретаря судового засідання Денисюка І.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідачів ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

третьої особи ОСОБА_6

третьої особи ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , Липинської сільської ради, треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , про визнання недійсним та скасування рішення Борохівської сільської ради, визнання недійсним та скасування свідоцтв про право власності та скасування державної реєстрації,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_8 , ОСОБА_21 , Борохівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області про визнання недійсним та скасування рішення Борохівської сільської ради, визнання недійсним та скасування свідоцтв про право власності та скасування державної реєстрації.

Позов обґрунтовує тим, що відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за відповідачами ОСОБА_8 та ОСОБА_22 зареєстровано право власності на частину приміщення телятника за адресою АДРЕСА_1 . Вказує, що підставою для реєстрації за відповідачами стало свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 від 27.09.2006 року, видане 25.01.2007 року виконкомом Борохівської сільської ради, а також свідоцтво про право власності № НОМЕР_2 від 12.04.2007 року, видане 25.01.2007 року виконкомом Борохівської сільської ради. Однак, зазначене приміщення телятника уже було виділено позивачу в структурі пайового фонду згідно протоколу № 7 від 30.03.2004 року та передані згідно акту приймання-передач майна СГВК «Слава» від 21.07.2004 року. Вважає, що державна реєстрація права власності за відповідачами вказаного об`єкта нерухомості є незаконною у зв`язку з незаконністю підстав набуття відповідачами права власності, що порушують його майнові права та права членів пайового майна, яким виділялось зазначене майно єдиним майновим комплексом.

Просить визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 від 27.09.2006 року, видане 25.01.2007 року виконкомом Борохівської сільської ради Ківерцівського району, та свідоцтво про право власності № 14 від 12.04.2007 року, видане 25.01.2007 року виконкомом Борохівської сільської ради Ківерцівського району.

29.03.2019 року від відповідача ОСОБА_8 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він вказує, що позовні вимоги не визнає.

26.04.2019 року від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій він вказує, що право власності на спірне приміщення телятника у АДРЕСА_1 за відповідачами оформлено на підставі рішень Борохівської сільської ради Ківерцівського району № 29 від 27.09.2006 року та № 14 від 12.04.2007 року, а тому просить їх визнати недійсними на скасувати .

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 16 липня 2019 року відповідача Борохівську сільську раду Ківерцівського району Волинської області замінено на належного відповідача Липинську сільську раду Луцького району Волинської області.

23.07.2019 року від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій додатково просить скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_8 та ОСОБА_22 реєстраційний номер майна 17604558, тип майна: частина приміщення телятника, загальна площа 542,0 кв.м, адреса: АДРЕСА_1 , номер запису 86 в книзі: 2 та скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_8 та ОСОБА_22 реєстраційний номер майна 18918227, тип майна: частина приміщення телятника, загальна площа 899,0 кв.м адреса: АДРЕСА_1 , номер запису 86 в книзі: 2.

Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 12 березня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 24.09.2019 року було задоволено заяву ОСОБА_1 про відвід судді Корецької В.В., головуючого відведено від розгляду цивільної справ № 158/510/19, матеріали даної справи передані для розгляду іншого судді Ківерцівського районного суду Волинської області у порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 15.10.2019 року було задоволено заяву ОСОБА_1 про відвід судді Костюкевича О.К., головуючого відведено від розгляду цивільна справа № 158/510/19, матеріали даної справи передані для розгляду іншого судді Ківерцівського районного суду Волинської області у порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України.

Відповідно до Розпорядження Голови Ківерцівського районного суду Волинської області Корецької В.В., вищезазначену цивільну справу було передано на розгляд Луцькому міськрайонному суду Волинської області, в порядку ст. 31 ЦПК України, в зв`язку з відсутністю кількості суддів у Ківерцівському районному суді Волинської області для здійснення перерозподілу справи.

До Луцького міськрайонного суду Волинської області цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_8 , ОСОБА_21 , Липинської сільської ради Луцького району Волинської області про визнання недійсним та скасування рішення Борохівської сільської ради, визнання недійсним та скасування свідоцтв про право власності та скасування державної реєстрації надійшла 21.10.2019 року та згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2019 року була визначена для розгляду судді Філюк Т.М.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.10.2019 року вищевказану цивільну справу було прийнято в провадження суду та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.

Ухвалою Луцького міськрайонного суд Волинської області від 16 грудня залучено до участі в справі в якості третіх осіб на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 .

20.05.2020 року від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої з врахуванням заявлених позовних вимог просить:

- визнати недійсним та скасувати рішення Борохівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області № 29 від 27.09.2006 «Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна в селі Борохів»;

- визнати недійсним та скасувати рішення Борохівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області № 14 від 12.04.2007 «Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна», в частині оформлення права власності на частину телятнику АДРЕСА_1 , площею 740,3 кв.м за ОСОБА_8 ; площею 740,3 кв.м за ОСОБА_22 ;

- визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності № 29 від 27.09.2006, видане 25.01.2007 року виконкомом Борохівської сільської ради Ківерцівського району;

- визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності № 14 від 12.04.2007 року, видане 25.01.2007 року виконкомом Борохівської сільської ради Ківерцівського району;

- скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_8 та ОСОБА_22 реєстраційний номер майна 17604558, тип майна: частина приміщення телятника, загальна площа 542,0 кв.м, адреса: АДРЕСА_1 , номер запису 86 в книзі: 2;

- скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_8 та ОСОБА_22 реєстраційний номер майна 18918227, тип майна: частина приміщення телятника, загальна площа 899,0 кв.м адреса: АДРЕСА_1 , номер запису 86 в книзі: 2;

- визнати недійсним та скасувати рішення Борохівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області від 25.12.2007 року № 21/16 «Про продаж земельної ділянки ОСОБА_23 та ОСОБА_8 »;

- визнати недійсним Державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 297000 виданий 31.01.2008, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 9 на підставі рішення Борохівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області від 25.12.2007 №21/16 та Договору купівлі-продажу від 25.01.2008 № 125;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,66 га розташованою за адресою: Волинська область, Ківерцівський район. с. Борохів укладений 25.01.2008 р. між Борохівською сільською радою та ОСОБА_22 і ОСОБА_8 ».

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлений позов з врахуванням збільшених позовних вимог повністю та просили їх задовольнити. Заперечували щодо застосування строків позовної давності, вказуючи, що про порушення своїх прав позивач дізнався в 2019 році при отриманні рішення Борохівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області від 25 грудня 2007 року з архівного відділу Ківерцівської районної державної адміністрації Волинської області.

Представник відповідача ОСОБА_8 та ОСОБА_21 адвокат Омельчук М.М. позовні вимоги не визнала та заперечувала щодо їх задоволення з підстав, викладених у відзивах на позов.

Представник відповідача ОСОБА_8 адвокат Романюк Л.С. заперечував щодо задоволення позовних вимог, вказуючи на їх безпідставність.

Представник відповідача Липинської сільської ради в судовому засіданні просила в позовних вимогах відмовити, вказуючи на їх безпідставність.

Третя особа на стороні позивача, який не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_6 просив позовні вимоги задовольнити.

Третя особа на стороні позивача, який не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_7 заперечував щодо задоволення позову.

Треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_11 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Від ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , ОСОБА_11 , ОСОБА_11 надійшли заяви, в яких вони просили справу розглядати у їх відсутності.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають, виходячи з наступного.

Так, як вбачається з матеріалів справи, 27.09.2006 року Борохівською сільською радою Ківерцівського району Волинської області прийнято рішення № 29 «Про оформлення права власності па об`єкти нерухомого майна в селі Борохів», відповідно до якого виконавчий комітет сільської ради вирішив оформити право приватної власності на частину приміщення ( площею 542 кв.м.) телятника в селі Борохів Ківерцівського району Волинської області за ОСОБА_8 та ОСОБА_22 .

12.04.2007 року виконавчим комітетом Борохівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області прийнято рішення №14, яким вирішено оформити право приватної власності на частину телятника в АДРЕСА_1 за ОСОБА_8 площею 740,3 кв.м. та в АДРЕСА_1 за ОСОБА_22 площею 740,3 кв.м.

На підставі рішення Борохівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області від 27.09.2006 року 25.01.2007 року видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно частину приміщення телятника за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 542 кв.м., відповідно до якого ОСОБА_23 належить 46/100 частин, ОСОБА_8 54/100 частин

На підставі рішення Борохівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області від 12.04.2007 року 21.05.2007 року видано ОСОБА_23 свідоцтво про право власності на нерухоме майно частину приміщення телятника чотирирядного за адресою: АДРЕСА_1 , площею 899 кв.м., на 55/100 його частин, та ОСОБА_8 - свідоцтво про право власності на нерухоме майно частину приміщення телятника чотирирядного за адресою: АДРЕСА_1 , площею 899 кв.м. на 45/100 його частин.

В подальшому 31.05.2007 року було проведено державну реєстрацію право власності нерухомого майна - частини приміщення телятника чотирирядного за адресою: АДРЕСА_1 , площею 899 кв.м. за ОСОБА_8 та ОСОБА_22 , про що внесено відповідний запис № 86 в книгу 2.

Рішенням Борохівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області від 25.12.2007 року № 21/16 «Про продаж земельної ділянки ОСОБА_23 та ОСОБА_8 » вирішено продати у власність ОСОБА_23 та ОСОБА_8 земельну ділянку сільськогопосподарського призначення (господарчі двори) для обслуговування складських приміщень площею 0,66 га за адресою: АДРЕСА_1 .

25 січня 2008 року укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого Борохівська сільська рада Ківерцівського району Волинської області на підставі рішення від 25.12.2007 року № 21/16 зобов`язується передати у власність земельну ділянку земель резерву площею 0,66 га згідно з планом (схемою), що є невід`ємною частиною договору, а покупці ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зобов`язуються прийняти вказане майно в рівних частинах і сплати ціну відповідно до умов договору.

31 січня 2008 року ОСОБА_8 видано державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 297000 виданий 31.01.2008, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 9 на підставі рішення Борохівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області від 25.12.2007 №21/16 та Договору купівлі-продажу від 25.01.2008 № 125.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Тобто судовому захисту підлягають лише порушені права особи.

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема ст. 16 Цивільного кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача».

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Відсутність порушеного права є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Право на захист особа здійснює на свій розсуд (ст. 20 ч. 1 ЦК України).

Звертаючись з позовними вимогами до суду позивач вказував, що приміщення телятника в с.Борохів Ківерцівського району Волинської області вибуло з його володіння незаконно, а Борохівська сільська рада Ківерцівського району Волинської області без належних правових підстав прийняла рішення про оформлення за відповідачами права власності на спірне приміщення телятника. Як на підставу наявності порушеного права позивач покликався на ту обставину, що спірне приміщення телятника вже було виділено йому в структурі пайового фонду згідно протоколу № 7 від 30.0-3.2004 року та передано йому згідно акту приймання-передачі майна СГВК «Слава» від 21.07.2004 року. На підтвердження даної обставини, позивач вказував, що рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 07.03.2007 року в справі № 2-60/2007 за його позовом до СГВК «Слава», скасовано рішення комісії СГВК «Слава» по врегулюванню майнових відносин від 20.11.2006 року в частині відмінення рішення цієї ж комісії від 30.03.2004 року та 19.04.2004 року щодо виділення ОСОБА_1 майна єдиним майновим комплексом.

Як вбачається з рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 10 липня 2009 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 25 вересня 2009 року в справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Борохівської сільської ради Ківерцівського району про визнання права власності на частину телятника та комбайна, позивачу згідно акту приймання-передачі майна СГВК «Слава» від 21.07.2004 року було передано частину телятника вартістю 76630 гривень та комбайн СК-5 «Нива», 1993 року випуску, вартістю 8084, 64 гривень. Власники майнових надали право ОСОБА_1 лише отримати в натурі належні їм частки майна. А вартість майнового паю ОСОБА_1 становить 862 грн. Факт отримання комбайна СК-5 «Нива», 1993 року випуску, позивачем не заперечувався.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом ( ч.4 ст. 82 ЦПК України)

Таким чином, позивачем не доведено тієї обставини, що він має право на виділення особисто йому майнового паю на суму, яка рівнозначна вартості частини спірного приміщення телятника, а відтак, не доведено та матеріали справи не містять доказів, що законні права та інтереси ОСОБА_1 були порушені оспорюваними ним рішеннями Борохівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області, виданими на підставі даних рішень свідоцтвами та проведеною державною реєстрацією.

Крім того, позивач не навів належних до допустимих доказів порушення його законних прав та інтересів рішенням Борохівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області від 25.12.2007 року № 21/16 «Про продаж земельної ділянки ОСОБА_23 та ОСОБА_8 » та укладеним на підставі даного рішення договором купівлі-продажу земельної ділянки, а також виданого Державного акту про право власності на земельну ділянку.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позивач не довів свого права вимоги за даним позовом, а відтак, передбачені законом підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно із ч. ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як слідує з роз`яснень постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі» (п. 11), встановивши, що строк для звернення до суду пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування строку позовної давності заявлено стороною у спорі, і зроблено до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю, заява відповідачів про застосування строків позовної давності до задоволення не підлягає.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (п. 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Оскільки ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору як особа з інвалідністю другої групи, тому на підставі ч. 1, п. 2 ч. 2, ч. 6 ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі, в зв`язку з відмовою в задоволенні позову, слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 89, 263, 265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , Липинської сільської ради, треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , про визнання недійсним та скасування рішення Борохівської сільської ради, визнання недійсним та скасування свідоцтв про право власності та скасування державної реєстрації - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Дата складення повного тексту рішення - 11 грудня 2020 року.

Суддя

Луцького міськрайонного суду Т.М. Філюк