Провадження № 22-ц/812/1958/20 Доповідач апеляційної інстанції-Тищук Н.О.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 грудня 2020 року м. Миколаїв

справа № 945/714/20-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Тищук Н.О.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Лівінського І.В.,

розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін апеляційну скаргу

акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області, ухвалене 22 вересня 2020 року суддею Шароновою Н.О. в приміщенні цього ж суду (дата складання повного рішення не зазначена), у цивільній справі за позовом

акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до

ОСОБА_1

про стягнення кредитної заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що 4 квітня 2013 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву без номеру про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Своїм підписом позичальник підтвердив, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг а також тарифами банку складають між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» договір про надання банківських послуг. Посилаючись на порушення позичальником кредитних зобов`язань, банк просив стягнути з ОСОБА_1 13 330, 19 грн., з яких: 6 824 грн. за тілом кредиту, 2 453, 32 грн. за відсотками на прострочений кредит, 2 941, 32 грн. пені, та штрафи 500 грн. фіксована частина, та 610, 96 грн. процентна складова.

Відповідач участі у судових засіданнях не приймав, своєї думки стосовно позову не повідомив.

Заочним рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 22 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі банк просив рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги, посилаючись на дотримання письмової форми договору, отримання позичальником 5 000 грн. кредитного ліміту на кредитну картку, активне користування кредитними коштами, що підтверджується випискою про рух коштів, яка є первинним документом, та на відсутність доказів укладення кредитного договору на інших умовах, ніж зазначено банком. Одночасно посилався на правові позиції Верховного Суду, які судом першої інстанції не враховані.

Правом відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК апеляційна скарга розглядається судом без повідомлення та виклику учасників справи.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 4 квітня 2013 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву без номеру про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ЗАТ КБ «ПриватБанк», в якій зазначено, що вона разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між банком та позичальником договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Будь-яких відомостей щодо суми кредиту, відсоткової ставки чи штрафних санкцій в анкеті-заяві не зазначено. Отже, ціна кредитного договору в письмовій формі сторонами не узгоджувалась.

До позовної заяви банком додано витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», зокрема «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» та «Універсальна GOLD».

Витягом з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» та «Універсальна GOLD» та витягом з умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, порядок та строк їх повернення, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення.

Власноручного підпису позичальника ці витяги не містять.

Також матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірі і порядку нарахування.

Роздруківка із сайту позивача, як доказ узгоджених сторонами умов кредитування, повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Надані позивачем Правила надання послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Встановивши обставини справи та надані позивачем докази, суд першої інстанції правильно виходив з того, що до вказаних правовідносин неможливо застосувати правила частини 1 статті 634 ЦК, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_1 умови кредитування, за відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитом, пені та штрафів за несвоєчасне виконання зобов`язань, надані банком витяги з Тарифів та Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, тобто бути складовою цього договору.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена в постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 та загальним засадам та принципам цивільного судочинства верховенства права, свободі договору, справедливості, добросовісності та розумності, а також необхідності особливого захисту споживача у кредитних відносинах.

Отже, оскільки суд першої інстанції послався на норми цивільного законодавства, застосував ці норми відповідно до загальних засад цивільного судочинства та висновків, викладених в постановах Верховного Суду, що відповідає вимогам частини 4 статі 263 ЦПК України, апеляційний суд не вбачає необхідності їх повторювати.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Більш того, відхиляючи скаргу, апеляційний суд, має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення ЄСПЛ від 21 січня 1999 року у справі «Гарсіа Руїз проти Іспанії»).

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про необхідність врахування судом при вирішенні спору позицій Верховного Суду, викладених у постановах від 7 березня 2018 року у справі № 755/18246/15, від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та від 21 березня 2018 року у справі № 441/569/17 оскільки висновки Великої Палати Верховного Суду, які застосував суд першої інстанції, мають перевагу над висновками колегії суддів Верховного Суду.

Таке роз`яснення було зазначено у постанові Верховного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 130/1001/17-ц щодо ієрархії висновків Верховного Суду.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності і необґрунтованості позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Як вбачається, в матеріалах справи міститься виписка про рух коштів клієнта (а.с.18-21).

Відповідно до положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 04.07.2018 р. № 75, підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються в бухгалтерському обліку за умов дотримання вимог законодавства України про електронні документи та електронний документообіг.

У первинних документах, на підставі яких здійснюються записи в бухгалтерському обліку, мають зазначатися номери кореспондуючих рахунків за дебетом і кредитом, сума операції, дата виконання, підпис відповідального виконавця, підпис контролера (якщо операція підлягає додатковому контролю), підпис уповноваженої особи (якщо підставою для здійснення операції було відповідне рішення).

Первинні документи складаються на бланках форм, затверджених відповідно до законодавства України. Документування операцій може здійснюватися з використанням бланків, виготовлених банком самостійно, які повинні містити обов`язкові реквізити форм, затверджених відповідно до законодавства України. Обов`язкові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

Таким чином, є всі підстави стверджувати, що відповідач отримав кредитний ліміт на кредитну картку та користувався ним.

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

А оскільки свої зобов`язання за договором відповідач не виконав, не здійснив своєчасне погашення заборгованості за кредитом, виникла заборгованість за тілом кредиту в розмірі 6824, 80 грн., яка і повинна бути стягнута з ОСОБА_1 на користь позивача.

За такого, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в силу п.1 ч.1 ст. 376 ЦПК підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення - про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі викладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в обох судових інстанціях у сумі 2690 грн. пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 22 вересня 2020 року скасувати.

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Миколаївським РВ УМВС України в Миколаївській області 17 грудня 2010 року) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЕДРПОУ 14360570, рахунок № НОМЕР_3 ) 6 824 (шість тисяч вісімсот двадцять чотири), 80 грн. заборгованості за тілом кредиту.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Миколаївським РВ УМВС України в Миколаївській області 17 грудня 2010 року) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЕДРПОУ 14360570, рахунок № НОМЕР_3 ) 2 690 (дві тисячі шістсот дев`яносто) грн. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: Т.Б.Кушнірова

І.В.Лівінський

---------------------------------

Повну постанову складено 10 грудня 2020 року