Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/275/20

номер провадження 2/695/792/20

06 липня 2020 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Середи Л.В.,

за участю секретаря Оніщенко Н.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Піщанської сільської ради Золотоніського району Черкаської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина на майно до складу якого, серед іншого, входить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , а також земельна ділянка, площею 2,28 га, яка розташована в межах Піщанської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :16:004:0177.

За свого життя ОСОБА_2 склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося заповіла ОСОБА_1 .

Позивач спадщину після смерті своєї матері прийняв та звернувся до нотаріальної контори у встановленому законом порядку із наміром належним чином оформити свої спадкові права на підставі чого нотаріусом було заведено спадкову справу, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 11.06.2019 року.

Однак належним чином оформити свої спадкові права позивач не має можливості, оскільки у Державному акті на землю невірно вказане прізвище спадкодавця, а саме: вказано прізвище « ОСОБА_3 », тоді як технічний паспорт на житловий будинок та свідоцтво про смерть спадкодавця видані на прізвище « ОСОБА_4 », окрім того за життя спадкодавець не провела державну реєстрацію права власності на будинок в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у зв`язку з чим у позивача відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, а тому, у вчиненні нотаріальної дії позивачу було відмовлено, про що приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаірального округу Черкаської області було видано постанову.

За вказаних обставин позивач змушений звернутися до суду із відповідним позовом про визнання права власності на вказане спадкове майно в порядку спадкування.

У судове засідання позивач не з`явився, однак надав до суду заяву, відповідно до якої розгляд справи просив проводити за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі.

Представник відповідача Піщанської сільської ради Зролотоніського району Черкаської області в судове засідання не з`явився, направивши до суду заяву, в якій просив суд справу розглянути без участі представника сільської ради, позовні вимоги визнали.

Згідно з ч.,ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу.

Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, а відповідач позовні вимоги визнав повністю, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні розглянути справу за відсутності осіб, що беруть участь у справі та прийняти рішення на підставі доказів, що знаходяться у ній.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення.

При цьому суд виходить з наступних підстав.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи.

Відповідно до свідоцтва про смерть (серії НОМЕР_1 від 11.05.2019 року) ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що виконавчим комітетом Піщанської сільської ради Золотоніського району Черкаської області складено відповідний актовий запис за № 23.

Нормами ч. 1 ст. 1223 ЦК України визначено, що право на спадщину мають особи, визначені у заповіті.

Як вбачається із заповіту від 22.06.2011 року, що посвідчений секретарем Піщанської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, зареєстрованого в реєстрі за №25, ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробила розпорядження за яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_1 .

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем майна ОСОБА_2 за заповітом.

Відповідно до загальних норм закріплених в ст. 1216 та 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Так згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Разом із тим постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.12.2019 року приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Черкаської області Шипович Я.І. відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку із тим, що за життя спадкодавець не провела державну реєстрацію права власності на будинок в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у зв`язку з чим у позивача відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, окрім того у Державному акті на землю невірно вказане прізвище спадкодавця, а саме: вказано прізвище « ОСОБА_3 », тоді як технічний паспорт на житловий будинок та свідоцтво про смерть спадкодавця видані на прізвище « ОСОБА_4 ».

Суд бере до уваги, що Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції).

Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не було передбачено процедури введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні прав власності.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад і додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Із довідки виданої виконкомом Піщанської сільської ради Золотоніського району Черкаської області від 06.06.2019 року за №489 вбачається, що за ОСОБА_2 згідно запису №759, по господарської книги № 10 числиться житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за АДРЕСА_2 АДРЕСА_1 .

За даними технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , житловий будинок був побудований 1982 року.

Оскільки сам будинок був побудований в 1982 році, що стверджується даними технічного паспорту на житловий будинок садибного типу, а в сільській раді наявний відповідний запис в погосподарській книзі про власника вказаного будинку, суд приходить до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_2 за життя була власником на праві власності будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , хоча за життя вона і не отримала відповідного свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок.

Позивач стверджує, що померла ОСОБА_2 мала право на земельну ділянку площею 2.28 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , кадастровий № :16:004:0177, що стверджується державним актом на право приватної власності на землю (серії ЯА № 440481), однак у вказаному акті в написанні прізвища спадкодавця була допущена помилка, що створює перешкоди позивачу в оформленні своїх спадкових прав.

Так згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку (серії ЯА № 440481), ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка площею 2.28 га, що розташована в межах Піщанської сільської ради Золотоніського району Черкаської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий № :16:004:0177.

Однак згідно вказаного вище свідоцтва про смерть, а також зазначеного заповіту від 22.06.2011 року та свідоцтва про народження позивача ( серії НОМЕР_2 від 02.07.1975 року) вірне прізвище ОСОБА_5 зазначено як « ОСОБА_4 ».

Суд бере до уваги, що вказаний вище державний акт на право власності на земельну ділянку виданий спеціальним уповноваженим органом на підставі рішення органу державної влади, а саме розпорядження Золотоніської райдержадміністрації від 11.03.2005 року за № 76, та зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 23.

Доказів недійсності розпорядження органу державної влади, безпідставності його видачі та відсутності права спадкодавця на вказану земельну ділянку матеріали справи не містять.

Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається із письмових пояснень свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , підписи яких засвідчені секретарем Піщанської сільської ради, останні ствердили належність вказаного державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯА №440481 від 20.04.2005 року ОСОБА_2 , яка користувалася земельною ділянкою як своєю.

Згідно з ч. 1 ст. 78 Земельного Кодексу України право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Відповідно до ч. 1 п. «г» ст. 81 Земельного Кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Статтею 131 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яку ратифіковано Україною 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, в зв`язку з тим, що оформити свої спадкові права у нотаріальному порядку позивач не має можливості, його права підлягають судовому захисту.

Окрім того суд, при вирішенні вказаної справи бере до уваги, що згідно ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Сільська рада, як відповідач по справі та орган місцевого самоврядування, що здійснює представництво територіальної громади позовні вимоги не заперечувала, доказів на їх спростування суду не надавала та навпаки визнала позовні вимоги, а отже і доводи позивача, якими останній обґрунтовує їх.

Згідно із ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, то первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого, оскільки власник спадкового майна помер, а за життя право власності не було зареєстровано в належному порядку, то визначення належності зазначеного майна повинно проводитись шляхом визнання права власності за спадкоємцем, який подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини чи іншим чином має право на спадщину.

Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом.

У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Як вбачається із копії спадкової справи за №124-2019, після смерті ОСОБА_2 заведена спадкова справа. Підставою для її заведення була подана заява про прийняття спадщини від позивача ОСОБА_1 .

Таким чином у судовому засіданні встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем який прийняв спадщину у встановленому чинним законодавством порядку.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач належним чином прийняв спадщину після смерті своєї матері, а оскільки оригінал правовстановлюючого документа відсутній, а власник помер, вбачається обмеження прав позивача у можливості прийняття та належного розпорядження своїм спадковим майном, а тому, враховуючи наявність законних підстав, позов підлягає до повного задоволення.

На підставі зазначеного та керуючись

ст., ст. 346, 1268 ЦК України та ст. 10,

ст., ст. 76, 264, 265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Піщанської сільської ради Золотоніського району Черкаської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задовольнити повністю.

Встановити факт належності правовстановлюючого документу, а саме встановити, що державний акт на право власності на земельну ділянку Серії ЯА № 440481 від 20.04.2005 року, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 23, який виданий ОСОБА_2 , дійсно належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ІПН: НОМЕР_3 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , право на земельну ділянку площею 2,28 га, яка розташована в межах Піщанської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: :16:004:0177.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_3 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , право на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення в порядку визначеному ст.,ст. 354-356 ЦПК України.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), зазначений судовим рішенням термін оскарження продовжується на строк дії такого карантину.

Суддя: Середа Л.В.