Провадження № 2/161/1145/20
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі :

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі - Ярмолюк В.С.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів

В С Т А Н О В И В:

22.11.2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.02.2017 року. За час шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася спільна дитина - син ОСОБА_4 . На даний час дитина проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні. Вказала, що вона ніде не працює, не отримує жодних соціальних допомог та виплат по безробіттю, а тому знаходиться в скрутному матеріальному становищі. В свою чергу, ОСОБА_3 не надає будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини. Відповідач є працездатним, працює на різних видах робіт та отримує пристойну заробітну плату, розмір якої їм невідомий. Крім того, з моменту розірвання шлюбу ОСОБА_3 ухилявся від сплати аліментів на утримання їх спільного сина, попри вжиття нею систематичних заходів щодо отримання аліментів. Враховуючи викладене, просить постановити рішення, яким стягувати з відповідача на свою користь аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з ОСОБА_3 на її користь 72000 грн. у якості аліментів за минулий час.

20.12.2019 року відповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає, що заявлені ОСОБА_2 позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що наданий час він є безробітним, а тому доводи позивачки про зворотне є її власним припущенням. Крім того, на його утриманні перебуває матір, яка є пенсіонеркою та потребує від нього допомоги. Разом з тим, після розірвання з ОСОБА_2 шлюбу, він продовжував надавати їх спільному сину грошову допомогу. Враховуючи викладене, просить постановити рішення, яким стягувати з нього на користь позивачки аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а в решті заявлених вимог - відмовити (а.с. 15-17).

В судовому засіданні представник позивачки підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, які викладені у позовній заяві, просив їх задовольнити у повному обсязі. Додатково пояснив, що доводи відповідача про наявність на його утриманні матері не заслуговують на увагу, оскільки жодних належних та допустимих доказів даної обставини останнім надано не було. Так, ОСОБА_3 працює будівельником неофіційно, а тому розмір його середньомісячного заробітку невідомий. Вказав, що відповідач є здоровим, особою з інвалідністю не являється та будь-яких інших дітей на своєму утриманні немає. В свою чергу, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є здоровим, на обліку у лікарів не перебуває.

До початку судового засідання від відповідача на адресу суду надійшло клопотання, у якому він просить розгляд справи про водити без його участі, заявлені вимоги визнає частково із вказаних у відзиві на позовну заяву підстав (а.с. 32).

Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 31.10.2009 року, який було розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.02.2017 року (а.с. 5).

За час шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася спільна дитина - син ОСОБА_4 . Дана обставина підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 4).

Судом також встановлено, що малолітній ОСОБА_4 сторін проживає разом зі своєю матір`ю - позивачкою ОСОБА_2 . Зазначене відповідачем не оспорюється.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як встановлено судом, сторони не можуть дійти згоди щодо утримання їх неповнолітнього сина, тобто між ними існує спір з цього питання.

Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно абз. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є здоровим, працездатним, на обліку у лікарів не перебуває.

Будь-які відомості щодо працевлаштування та середньомісячного заробітку (доходу) відповідача сторонами не надані.

Як слідує із відзиву на позовну заяву, ОСОБА_3 на момент розгляду справи не працює, доказів іншого позивачкою суду надано не було.

Малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здоровий, на обліку у лікарів не перебуває, самостійних доходів не має.

Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітньої дитини, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на його утримання.

Частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дитини відповідного віку встановлено: дітей віком від 6 до 18 років: з 1 липня 2019 року - 2118 гривень, з 1 грудня 2019 року - 2218 гривень.

Статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2020 рік» також визначено прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який для дітей віком від 6 до 18 років встановлений в наступних розмірах: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.

Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач здатний сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі.

Одночасно з цим, відповідачем не було надано жодних доказів того, що його матеріальне становище дозволяє йому сплачувати аліменти дитини лише у мінімальному розмірі, визначеному законом.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача ОСОБА_3 про те, що на його утриманні перебуває його матір, оскільки той факт, що остання є пенсіонеркою за віком, жодним чином не свідчить про надання їй матеріальної допомоги відповідачем.

Проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд, виходячи із засад розумності, справедливості та виваженості приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягувати аліменти на утримання малолітньої дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Згідно ч. 1 ст. 192 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

З даною позовною заявою позивач ОСОБА_2 звернулася 22.11.2019 року (а.с. 1), отже саме з зазначеної дати аліменти мають стягуватися з відповідача на її користь.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць.

Разом з тим, вирішуючи позовну вимогу про стягнення аліментів за минулий час, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч. 2 ст. 192 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

За змістом цієї норми права стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов:

- до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались;

- особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати.

Ухилення може виражатися у тому, що зобов`язана особа - відповідач ухилявся від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховував своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи) та інші подібні дії.

Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини.

Присудження аліментів за минулий час являється правом, а не обов`язком суду, з позовом до якого звернувся позивач. Суд, виходячи із конкретних обставин справи, проаналізувавши усі надані докази, може присудити аліменти на утримання дитини за минулий час, у межах трирічного строку, або відмовити у задоволенні таких позовних вимог.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Як передбачено ст.ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст .81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, стороною позивача протягом не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що позивач ОСОБА_2 вживала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення ОСОБА_3 , від їх сплати.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивачкою не доведений факт ухилення відповідача від сплати аліментів, тому відсутні підстави для стягнення аліментів за минулий час.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому з відповідача слід також стягнути на користь держави судовий збір в сумі 768,40 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів, в свою чергу судові витрати за позовну вимогу про стягнення аліментів за минулий час, у зв`язку з відмовою в її задоволенні, слід покласти на рахунок держави.

На підставі ст. ст. 180-184, 191 СК України, керуючись ст.ст. ст. 10,12, 13, 77-81, 141, 247, 258, 263, 265, 352, 354, 430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_3 , який народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Находка Приморського краю Російської Федерації, накористь ОСОБА_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2000 (дві тисячі) грн. щомісяця, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 листопада 2019 року та до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовити за необгрутованістю.

Рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітньої дитини у межах суми платежу за один місяць допустити до обов`язкового негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір в дохід держави в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення у повному обсязі складено 16 січня 2020 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська