справа № 489/4538/19 провадження №2/489/595/20
РІШЕННЯ

Іменем України

24 січня 2020 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретаря судового засідання Коденко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» та ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

У серпні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з відповідача Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (далі - АТ «СГ «ТАС») на його користь недоплачену частину страхового відшкодування в розмірі 42193,05 та судові витрати, а саме витрати на правову допомогу у розмірі 5500,00 грн., вартість висновку експерта в сумі 2230,80 грн. та судовий збір у розмірі 768,40 грн. Також просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 франшизу в розмірі 1000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що йому належить транспортний засіб DAEWOO LANOS, легковий седан В, державний номер НОМЕР_1 , 2004 року випуску. Його цивільна відповідальність застрахована у Пожежно-страховій компанії. В результаті дорожньо-транспортної пригоди яке сталось з вини ОСОБА_2 його транспортний засіб отримав механічні збитки, внаслідок чого йому було завдано матеріальні збитки. Після дорожньо-транспортної пригоди ані ОСОБА_2 , ані його страховик, з позивачем для проведення огляду транспортного засобу не зв`язалися, у зв`язку з чим він не мав іншого виходу окрім, як звернутися до Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз та замовити висновок судового експерта.

11.01.2019, після того як представником відповідача позивачу було повідомлено назву страхової компанії, в якій застраховано цивільно-правову відповідальність відповідача, позивач звернувся до неї з заявою про страхове відшкодування. Крім того, позивач повідомив відповідачів про проведення експертизи його транспортного засобу, але останні відмовились від присутності під час його огляду експертом. 15.01.2019 представником АТ «СГ «ТАС» було проведено огляд транспортного засобу.

В лютому 2019 позивача запросили до офісу АТ «СГ «ТАС» для ознайомлення з сумою, яка підлягає виплаті, та було вказано, що для її виплати він має надати письмову згоду з даною сумою, а в разі не подання такої заяв жодних сум виплачено не буде. Згідно заяви виплаті підлягає страхове відшкодування в розмірі 42602,15 грн. без урахування франшизи, яка передбачена договором у розмірі 1000,00 грн. та витрат на евакуатор у сумі 1 300,00 грн., які в подальшому були йому виплачені.18.02.2019 МВ ОНДІСЕ направило на адресу позивача висновок експерта №19-16. Згідно якого сума матеріального збитку, завдана власнику автомобіля складає 88795,20 грн. Також зазначено, що відновлювати даний транспортний засіб економічно недоцільно, так як вартість відновлення перевищує ринкову вартість транспортного засобу на момент дорожньо-транспортної пригоди.

Після отримання висновку експерта та виплати страхового відшкодування позивач звернувся до АТ «СГ «ТАС» з заявою про перегляд рішення по факту виплати страхового відшкодування за пошкодження майна з урахуванням висновку експерта від 08.02.2019. Проте АТ «СГ «ТАС» йому було відмовлено, посилаючись на те, що останній надав письмову згоду щодо виплати страхового відшкодування у сумі 43902,15 грн. Проте, з урахування норм діючого законодавства, позивач вважає, що АТ «СГ «ТАС» незаконно зменшило суму страхової виплати, тому з останнього підлягає стягненню недоплачена частина страхового відшкодування. Позовні вимоги до ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що на підставі пункту 36.6 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з нього, як з особи винної у дорожньо-транспортній пригоді підлягає стягненню франшиза.

АТ «СГ «ТАС» подано до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги відповідач він не визнав в повному обсязі та вказав, що 22.02.2019 позивач подав відповідачу заяву про виплату страхового відшкодування та погодився з розміром шкоди у розмірі 42605,15 грн. та зазначив, що зазнав витрати на евакуатор у розмірі 1300,00 грн. На підставі вказаного відповідач здійснив йому виплату страхового відшкодування у розмірі 43902,15 грн. АТ «СГ «ТАС» діяло виключно в межах «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». За такого, позов в частині вимог до АТ «СГ «ТАС» задоволенню не підлягає.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 25.10.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

У судове засідання, призначене на 22.01.2020 на 11:00 годину, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник позивача надала до суду письмову заяву в якій просила розгляд справи провести за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Гречана Є.Й. надала до суду письмову заяву в якій просила розгляд справи провести за її відсутності та відсутності відповідача,позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_2 суми франшизи у розмірі 1000,00 грн. визнала.

Представник АТ «СГ «ТАС» причини своєї неявки суду не повідомив, надав відзив на позов в якому просив у задоволення вимог до АТ «СГ «ТАС» відмовити у повному обсязі.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини пятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного.

Судом встановлено, що 28.12.2018 о 11:20 год. в м. Миколаєві по вул. Космонавтів в районі перехрестя з вул. Нагорною сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Мерседес», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «Ланос», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням позивача ОСОБА_1 .

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «Ланос», номерний знак НОМЕР_1 отримав механічних пошкоджень, а позивач та його дружина ОСОБА_3 отримали тілесні ушкодження, що не заперечувалось відповідачами.

Постановою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 30.01.2019 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статетю 124 КУпАП.

Згідно з наявною в матеріалах справи копією Полісу № АМ/7244683 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 28.12.2018, була застрахована у АТ «СГ «ТАС». Франшиза згідно з вказаним полісом становить 1000,00 грн., ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну 100000,00 грн., за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю 200000,00 грн.

10.01.2019 позивач звернувся до АТ «СГ «ТАС» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду.

Відповідно до пункту 34.2 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

15.01.2019 було складено акт огляду транспортного засобу позивача з переліком пошкоджень, які виникли внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за підписом ОСОБА_1 , що засвідчує його згоду з переліком пошкоджень автомобіля.

22.02.2019 позивач звернувся до АТ «СГ «ТАС» з заявою про страхове відшкодування, згідно з якою погодився з тим, що розмір страхового відшкодування складає 42602,15 грн., зазначив, що зазнав витрати на евакуатор в розмірі 1300,00 грн. та вказав, що не наполягає на проведені оцінки, експертизи пошкодженого майна.

З врахуванням вищевказаної заяви позивача був складений страховий акт та розрахунок суми страхового відшкодування №72668/01/2019 від 28.02.2019 за яким розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті складає 43902,15 грн.

Відповідно до статті 6 цього Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статті 22 Закону, при настанні страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 36.1 статті 36 Закону передбачено, що страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентованої виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Зі змісту пункту 36.2 статті 36 Закону вбачається, що страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст.36 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентованої виплати) та виплатити його.

Згідно з пунктом 30.1 статті 30 Закону транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до пункту 30.2 статті 30 Закону якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

У пункті 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

З позовної заяви вбачається, та не заперечується сторонами, що відповідач АТ «СГ «ТАС» виплатило позивачу ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 43905,15 грн.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно з висновком №19-16 експертного автотоварознавчого дослідження транспортного засобу від 08.02.2019 ринкова вартість транспортного засобу, яким керував позивач на момент дорожньо-транспортної пригоди становить 88795,20 грн. При цьому вартість відновлювального ремонту транспортного засобу складає 100424,33 грн. Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача перевищує його дійсну вартість, що робить проведення відновлювального ремонту автомобіля економічно недоцільним.

У постанові Верховного Суду від 19.09.2018 у справі № 643/4161/15-ц (провадження № 61-13692св18) зроблено висновок, що «якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано вищенаведеною статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують його вартість до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди».

За таких обставин, оскільки транспортний засіб позивача є фізично знищеним, позивачу як власнику даного пошкодженого автомобіля відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, однак саме такої позовної вимоги він не заявляв, адже згідно змісту позовної заяви просить стягнути з відповідача різницю вартості між вартістю транспортного засобу на момент дорожньо-транспортної пригоди та фактично виплаченим страховим відшкодуванням. Доказів щодо вартості свого автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди позивачем не надано.

При цьому позивач повністю погодився з розміром страхового відшкодування в порядку, що передбачений пунктом 36.2. статтті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а відповідач АТ «СГ «ТАС» своє зобов`язання перед позивачем по виплаті погодженої суми страхового відшкодування виконало, оскільки факт перерахування АТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування у розмірі, погодженому між ними, свідчить про виконання страховиком свого зобов`язання з виплати страхового відшкодування та про відмову потерпілого від одержання відшкодування в більшому розмірі.

Змістом позовної заяви підтверджується, що ОСОБА_1 не відмовився від своєї заяви, яка в силу частини першої статті 202 ЦК України є правочином, тобто дією особи, спрямованої на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому згідно з частиною першої статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину).

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06.06.2018 у справі № 357/3729/17.

У відповідності до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках.

Підсумовуючи викладене, надавши правову оцінку представленим доказам у сукупності з фактичними обставинами справи, проаналізувавши характер правовідносин, що склалися між сторонами, суд вважає за необхідне в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «СГ «ТАС» відмовити в повному обсязі.

Так як позивач просив стягнути вартість висновку експерта та витрати на правову допомогу з страхової компанії, відповідно вказанні вимоги також задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , суд приходить до наступного.

За змістом пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про страхування» франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком.

Згідно пункту 36.6 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Враховуючи, що страховим полісом № АМ/7244683 визначено розмір франшизи 1000,00 грн., та визнання ОСОБА_2 позовних вимог, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню франшиза у розмірі 1000,00 грн.

У рахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Так як позовні вимоги задоволено частково лише в частині вимог до відповідача ОСОБА_2 , відповідно на підставі статті 141 ЦПК України з вказаного відповідача пропорційно задавленим вимогам підлягає стягненню судовий збір в розмірі 17,80 грн.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 франшизу у розмірі 1000,00 грн. та судовий збір в розмірі 17,80 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з пунктом 15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідачі Акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», ЄРДПОУ 30115243, місцезнаходження: м. Київ, пр. Перемоги, 65; ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено 24.01.2020.

Суддя І.В.Коваленко