ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 року м. Херсон

справа № 766/14623/16-ц

провадження № 22-ц/819/239/20

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Пузанової Л.В.,
суддів:Склярської І.В.,
Чорної Т.Г.,
секретарГеленко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Дорошинської В.Е. від 18 вересня 2018 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк», до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

В листопаді 2016 року Публічне акціонерне товариство «Марфін Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що 09 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Марфін Банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти у вигляді непоновлювальної кредитної лінії в сумі 115 758 доларів США, із яких 100 000 доларів США на споживчі потреби, а 15 758 доларів США на виплату страхових платежів, зі строком повернення до 08 червня 2028 року та сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 11,9 % річних.

ОСОБА_3 зобов`язувався повернути кредит та сплачувати щомісячно відсотки за користування кредитом у визначеному графіком розмірі.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_3 своїх зобов`язань за кредитним договором 09 червня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір поруки, за яким вона зобов`язалася відповідати перед кредитором за виконання позичальником всіх зобов`язань за кредитним договором.

Додатковою угодою до кредитного договору № 1 від 24 травня 2013 року термін користування кредитними коштами продовжено до 08 червня 2029 року, а відповідно до умов додаткових угод № 2 від 14 липня 2014 року та № 3 від 15 січня 2016 року валюту кредитування було змінено шляхом видачі траншів в національній валюті (гривня) для придбання на міжбанківському валютному ринку доларів США виключно для погашення заборгованості за цим кредитним договором в доларах США.

Кредитні кошти в національній валюті було надано на загальну суму 1 345 123,48 грн, за рахунок яких були придбані долари США та погашена заборгованість за кредитним договором в доларах США.

Посилаючись на порушення відповідачами договірних зобов`язань щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати відсотків за користування кредитними коштами, позивач, збільшивши в процесі розгляду справи позовні вимоги, просив суд відповідно до статті 1050 ЦК України достроково стягнути з них солідарно заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 656 601,43 гривень, яка складається з кредитної заборгованості у сумі 1 295 087,51 грн, заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 263 943,71грн, заборгованості зі сплати пені в сумі 91 866,87 грн., штрафу в сумі 5 703,34 грн, а також понесені судові витрати.

Рішенням суду від 18 вересня 2018 року позов задоволено.

Суд вирішив питання розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням суду від 06 березня 2019 року стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» судові витрати в розмірі 18760,15 грн, по 9380,07 з кожного.

В апеляційний скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_3 сум, нарахованих після припинення позивачем в односторонньому порядку кредитного договору, а також в частині заявлених до неї вимог відмовити, зазначаючи, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду щодо наявності підстав для нарахування та стягнення процентів за кредитним договором після припинення його дії внаслідок зміни кредитором строку виконання зобов`язань як із боржника так і з поручителя, зобов`язання якого за договором поруки припинились на підставі частини 4 статті 559 ЦК України, не відповідають обставинам справи, суперечать положенням чинного законодавства України, що регулює спірні правовідносини, а також висновкам Верховного Суду України, зробленим у справах з аналогічних правовідносин.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «МТБ Банк» доводи скарги не визнало, рішення суду вважає правильним та законним.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором, передавши позичальнику обумовлену угодою суму грошових коштів, а останній зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування коштами не виконує, тому відповідно до статті 1050 ЦК України повинен солідарно із поручителем сплатити на користь позивача заборгованість у витребуваному ним розмірі.

В процесі розгляду справи судом встановлено, що 09.06.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_3 надано кредитні кошти шляхом відкриття непоновлюваної кредитної лінії в сумі 115 758 доларів США строком до 08.06.2028 року, зі сплатою 11,9 процентів річних за користування кредитними коштами.

ОСОБА_3 як позичальник зобов`язався щомісяця у період з 26 по останнє число місяця надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 1 099,85 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту та відсотках.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 в цей же день укладено договір поруки, за умовами якого остання зобов`язалась відповідати перед кредитором за виконання ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, штрафів, пені та інших платежів.

24 травня 2013 року, 14 липня 2014 року та 15 січня 2016 року сторони укладали додаткові угоди до кредитного договору та договору поруки відповідно за номерами 1, 2, 3.

Відповідно до додаткової угоди №1 змінено порядок погашення кредиту, а саме: ануїтетний платіж замінено на класичний спосіб погашення заборгованості за кредитним договором відповідно до графіка- тіло кредиту погашається відповідно до графіка погашення кредиту, а відсотки нараховуються щомісячно та їх розмір залежить від розміру заборгованості за кредитом та кількістю днів у поточному місяці.

Кредитний договір було доповнено графіком погашення кредиту.

Додатковою угодою №2 сторони виклали кредитний договір у новій редакції, відповідно до якої банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у вигляді непоновлювальної мультивалютної кредитної лінії на суму 2 490 495, 18 грн.

На виконання умов додаткової угоди №2 до кредитного договору банк надав ОСОБА_3 кредит в сумі 1 129 691, 56 грн. За рахунок отриманого траншу в гривнях була придбана валюта та погашена заборгованість за кредитом в іноземній валюті.

У зв`язку з проведенням реструктуризації заборгованості за кредитним договором додатковою угодою №3 сторони підтвердили, що станом на дату підписання цієї додаткової угоди заборгованість за кредитом (тілом кредиту) склала 1 089 764,33 грн.

Додатковою угодою №3 сторони змінили розмір відсоткової ставки, встановивши 12,84% річних по траншах в доларах США за фактичний період користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом; 10% річних по траншах у гривні за період користування кредитом з 14.07.2014року по 13.07.2015року включно; 13,84% річних по траншах у гривні за період користування кредитом з 14.07.2016 року по 13.07.2017 року включно; 15,84% річних по траншах у гривні за період користування кредитом з 14.07.2017 року по 13.07.2018 року включно; 17,84% річних по траншах у гривні за період користування кредитом з 14.07.2017 року і до закінчення строку дії договору, за фактичний період користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Додатковою угодою №3 було збільшено поновлювальну мультивалютну кредитну лінію з 2 490 495,18 грн до 2 705 927,10 грн та у зв`язку із цим позичальнику було надано черговий транш кредиту у розмірі 215 431,92грн.

Умовами додаткової угоди сторони визначили порядок сплати процентів у обумовлений ними період, за якими проценти у гривні, нараховані та не сплачені станом на 15.01.2016 року сплачуються позичальником з 13-го місяця по 84-й місяць з дати укладення додаткової угоди №3 щомісячно рівними частинами.

Проценти, які будуть нараховані з 1-го місяця по 6-й місяць включно з дати укладення додаткової угоди №3 сплачуються позичальником таким чином: з 1-го місяця по 3-й місяць включно-щомісячно в розмірі не менше ніж 4 000грн; з 4-го місяця по 5-й місяць включно-щомісячно у розмірі не менше 6 000грн; 6-й місяць- 8 000грн.

Проценти в гривні, які будуть нараховані та сплачені за період з 1-го місяця по 6-й місяць включно з дати укладення додаткової угоди №3 до кредитного договору сплачуються позичальником з 13-го місяця по 84-й місяць з дати укладення додаткової угоди №3 до кредитного договору щомісячно рівними частинами.

Проценти, які будуть нараховані з 7-го місяця з дати укладення додаткової угоди №3 і до передбаченого кредитним договором терміну погашення кредиту сплачуються позичальником щомісячно у повному обсязі.

Відповідні зміни внесені і до укладеного із ОСОБА_1 договору поруки.

Оскільки ОСОБА_3 виконував свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами неналежно, 13 вересня 2016 року банк направив йому та ОСОБА_1 як поручителю листи, в яких повідомив про наявну прострочену заборгованість за тілом кредиту у розмірі 17 151,26грн та про прострочену заборгованість зі сплати процентів за користування грошовими коштами у розмірі 39 882,17грн (а.с.31,32).

При цьому відповідачі були попереджені, що у разі невиконання вимоги про сплату простроченої заборгованості, банк буде звертатися до суду з приводу її стягнення та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вимогу банку відповідачі не виконали, тому банк 09 листопада 2016 року направив на адресу кожного із них листа-попередження, в якому зазначив, що станом на 09.11.2016 року прострочена заборгованість за тілом кредиту становить 44 411,26грн, а прострочена заборгованість зі сплати процентів- 64 447,86грн. Загальний розмір заборгованості за кредитним договором 1 579 101,66 грн, із яких пеня за несвоєчасну сплату грошових коштів-35 578,25грн.

Банк заявив про вимогу дострокового погашення заборгованості по кредитному договору в повному обсязі протягом 30-ти днів з дня отримання даного повідомлення(а.с.56,57).

15 листопада 2016 року банк звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів простроченої заборгованості за кредитним договором, що утворилася станом на 10.11.2016 року, а 10 січня 2017 року - із заявою про збільшення позовних вимог та на підставі статті 1050 ЦК України вимагав дострокового повернення кредитної заборгованості в повному об`ємі.

З врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 17 березня 2017 року згідно із наданим банком розрахунком заборгованість відповідачів за кредитним договором станом на 16.03.2017 року складає 1 656 601,43 грн, із яких 1 295 087,51 грн - тіло кредиту, 263 943,71 грн - проценти, 91 866,87 грн - пеня, 5703,34 грн - штраф.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За наслідком порушення позичальником договору статтею1050 ЦК України, яка підлягає застосуванню до кредитних правовідносин відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України, передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Право банку вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в цілому, сплати процентів за користування кредитом, інших платежів, що належать до сплати за кредитним договором у випадку невиконання або неналежного виконання будь-яких зобов`язань за цим договором або договором, укладеним в забезпечення виконання зобов`язань позичальника, передбачено пунктом 3.2.5 укладеного сторонами договору кредиту в редакції додаткової угоди №2 від 14 липня 2014 року.

Цим же пунктом визначено, що виконання позичальником вимоги банку щодо дострокового повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, інших платежів відповідно до умов цього договору повинно бути здійснено позичальником протягом тридцяти календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу.

Отже, враховуючи, що ОСОБА_3 допустив прострочення повернення чергових частин кредитної заборгованості, що ним не заперечується та не спростовується, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що у позивача виникло право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, належних йому відсотків із застосуванням встановленої договором відповідальності за прострочення виконання боргових зобов`язань.

Зазначений висновок суду відповідає обставинам справи в межах наданих сторонами та досліджених в судовому засіданні доказів, нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та умовам укладеного сторонами договору кредиту.

Разом з тим, визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором, суд не врахував, що пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, позивач як кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки.

Встановивши аналогічні обставини, Велика Палата Верховного Суду у постановах, зокрема, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц, виклала висновок, який відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України має враховувати суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, за яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що до визначеного до стягнення судом розміру кредитної заборгованості включені проценти та неустойка, нараховані позивачем після пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду частково змінити, зменшивши розмір визначеної до стягнення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом із 263 943, 71грн до 209 489, 68грн, а розмір заборгованості по пені - із 91 866,87 грн до 48 248,04 грн. В зв`язку з цим загальний розмір визначеної до стягнення кредитної заборгованості підлягає зменшенню із 1 656 601, 43грн до 1 552 825, 23грн.

Визначаючи розмір заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом та пені за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором з підстав пред`явлення банком вимоги про дострокове повернення кредитної заборгованості, колегія суддів вважає, що днем дострокового погашення заборгованості за кредитним договором у спірних правовідносинах є тридцятий день з дня направлення відповідачам повідомлення про таку вимогу, зважаючи на наведений вище пункт 3.2.5 договору кредиту та те, що повідомлення банку відповідачами отримано не було.

При цьому колегія суддів враховує викладене у пункті 9.7 договору кредиту в редакції додаткової угоди №2 положення про те, що будь-які повідомлення, які направляються сторонами одна одній в рамках цього договору, повинні бути здійснені в письмовій формі та будуть вважатися поданими належним чином, якщо вони надіслані рекомендованим листом або доставлені особисто на адресу сторін.

Повідомлення про дострокове повернення заборгованості по кредиту, зі сплати процентів та неустойки в повному обсязі направлене банком відповідачам 09.11.2016 року рекомендованим листом, який повернувся без вручення з відміткою про закінчення строку зберігання.

Тридцятим днем після 09.11.2016 року є 09.12.2016 року. Із наданих банком розрахунків вбачається, що за період з 09.12.2016 року по 15.03.2017 року ним нараховано процентів на суму 54 454,03грн (за грудень 2016 року 11 211,06грн із розрахунку 533,86грн в день+16 549,78+16549,78+10 143,41).

Розмір неустойки за прострочення погашення кредиту за вказаний вище період становить 17 214,99грн (4 527,12грн за грудень із розрахунку 174,12 грн в день+4 806,64+5 093,87+2 787,36), а за прострочення сплати процентів за користування кредитом-26 403,84грн (5 343,80грн за грудень із розрахунку 242,9грн в день+ 9 022,26+7663,84+1 004,06+3 369,88).

Крім того, судом задоволена вимога банку про стягнення з відповідачів штрафу у розмірі 5 703,34 грн. При цьому рішення суду не містить обґрунтування висновків в цій частині, в той час, як у розрахунку штрафу за невиконання зобов`язань позивач посилається на пункт 4.2 кредитного договору від 09 червня 2008 року, яким визначалося, що за кожний випадок порушення позичальником на строк більше ніж на 60 календарних днів зобов`язань по поверненню кредиту, відсотків та комісії, встановлених в пункті 1.1 даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язаний сплатити на першу вимогу банку, штраф у розмірі 10% від суми простроченого платежу.

Такий пункт дійсно мав місце в договорі від 09 червня 2008 року, однак укладений сторонами договір кредиту діє в редакції додаткової угоди №2 від 14 липня 2014 року, пункт 4.2 якої стосується забезпечення виконання зобов`язань позичальника і не містить умов щодо відповідальності сторін.

Не перевіривши умови кредитного договору, суд не зважив також на ту обставину, що цивільно-правова відповідальність-це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у поєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання(частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного кредитного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення, а також передбачено сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання грошових зобов`язань за кредитним договором, процентів за користування кредитом, комісії (пункт п`ятий договору).

Оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення- строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених в статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної відповідальності за одне й те саме порушення.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України, виклавши його, зокрема, у постанові від 21.10.2015 року №6-2003цс15 та інших постановах.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині стягнення із відповідачів штрафу в розмірі 5 703,34 грн підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову у зазначеній частині.

Відповідно до положень статей 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, порука- це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

За укладеним із ОСОБА_1 договором поруки вона відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Одночасно із внесенням змін до кредитного договору в установленому законом порядку вносилися відповідні зміни і до договору поруки, який згідно із пунктом 4.6 набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором.

Проте, враховуючи положення статей 251, 252 ЦК України щодо поняття та визначення строку та терміну, умови договору поруки про його дію до повного виконання зобов`язань боржника не свідчить про те, що цим договором установлено строк припинення поруки у розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Такий висновок щодо застосування частини четвертої статті 559ЦК України викладений у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі №6-1455цс17 та відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України має враховуватися судом при виборі і застосуванні норм права у спірних правовідносинах.

У цій же постанові Верховний Суд України зазначив, що під виконанням сторонами зобов`язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором. Отже, «основне зобов`язання» - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов`язки сторін кредитного договору.

У спірних правовідносинах ОСОБА_3 як позичальник (а отже,- і поручитель) узяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 08 червня 2028 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) у розмірі та строки з врахуванням додаткових угод, визначені у графіку платежів.

Отже, поряд з установленням строку дії кредитного договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, можна зробити висновок, що в разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати кожного місяця, а за договором поруки поручитель відповідає у такому ж розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як установлено кредитним договором, то з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обчислення установленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя.

Якщо банк пред`явив вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, то в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.

Таким чином, аналіз частини четвертої статті 559 ЦК України дає підстави для висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов`язання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред`явить вимоги до поручителя.

Враховуючи, що банк пред`явив вимогу до ОСОБА_1 15 листопада 2016 року, в той час як день дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором настав 09 грудня 2016 року, доводи апеляційної скарги про припинення зобов`язань поручителя у спірних правовідносинах є такими, що не ґрунтуються на законі та підлягають відхиленню.

Разом з тим, із наданих позивачем розрахунків заборгованості боржника за кредитним договором вбачається, що ця заборгованість утворилася, в тому числі, поза межами шестимісячного строку, початком відліку якого є 15 листопада 2016 року.

Таким чином, межею відповідальності поручителя щодо виконання боржником зобов`язань щодо здійснення щомісячних платежів є 15 травня 2016 року.

Із наданих банком розрахунків вбачається, що з врахуванням реструктуризації боргу станом на січень 2016 року, умов додаткової угоди №3 про те, що нараховані та несплачені відсотки за період з січня по червень 2016 року підлягають сплаті з 13 місяця з дати укладення додаткової угоди, тобто з лютого 2017 року, та здійсненої позичальником сплати грошових коштів, заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом до 15 травня 2016 року відсутня, тому відповідальність поручителя щодо цього зобов`язання є таким же як і боржника.

Відповідно до пункту 7 додаткової угоди №3 до кредитного договору сторони домовилися, що сума пені та штрафів за порушення позичальником умов кредитного договору, нарахована до дати укладення додаткової угоди №3 фіксується на рівні 19 332,34 грн. У разі, якщо позичальник протягом одного року з дати укладення додаткової угоди №3 не допускатиме прострочення платежів більше ніж на 7 днів та не порушуватиме умов кредитного договору, зазначена сума пені та штрафів ним не сплачується. В іншому разі- позичальник зобов`язаний сплатити зазначену суму неустойки в повному обсязі протягом одного року з дати укладення додаткової угоди №3.

Оскільки позичальник допускав порушення умов кредитного договору в частині своєчасного погашення заборгованості за кредитом, він не звільнений від сплати пені в розмірі 19 332,34 грн та повинен був сплатити вказану суму в строк до 15 січня 2017 року.

Враховуючи, що на момент пред`явлення позову до суду строк сплати вказаної суми пені не настав, до неї не може бути застосовано шестимісячний строк пред`явлення вимоги до поручителя.

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості пеня за неповернення основного боргу (тіла кредиту) після укладення додаткової угоди №3 до кредитного договору почала нараховуватися, починаючи з 25.09.2016 року, тобто в межах шестимісячного строку пред`явлення вимог до поручителя.

Отже, відповідальність ОСОБА_1 в частині нарахованої пені є такою ж як і відповідальність позичальника.

Що ж стосується щомісячних платежів зі сплати тіла кредиту, то відповідно до графіка, який є додатком №1 до кредитного договору з врахуванням додаткової угоди №3 до кредитного договору від 15 січня 2016 року, ОСОБА_3 зобов`язаний був сплачувати тіло кредиту, починаючи з 31.07.2016 року. До цієї дати заборгованість з повернення тіла кредиту була відсутня.

Таким чином, відповідальність поручителя щодо повернення тіла кредиту є такою ж як і відповідальність позичальника.

Враховуючи, що відповідачі, в тому числі і на стадії апеляційного розгляду справи, зроблені банком розрахунки не спростували і свої контррозрахунки не навели, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалене судом рішення підлягає частковій зміні із зменшенням визначеного до стягнення загального розміру кредитної заборгованості із 1 656 601, 43 грн до 1 552 825,23грн (1 656 601,43-54 454,03-43 618,83-5 703,34), розміру заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом - із 263 943,71 грн до 209 489,68 грн (263 943,71-54 454,03), розміру заборгованості зі сплати пені - з 91 866,87 грн до 48 248,04 грн (91 866,87-43 618,83).

Рішення суду в частині стягнення штрафу у розмірі 5 703,34 грн підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

В зв`язку із ухваленням судом апеляційної інстанції нового судового рішення розподіл судових витрат відповідно до частин першої та тринадцятої статті 141 ЦПК України підлягає зміні із зменшенням визначеного судом до стягнення з відповідачів на користь позивача розміру судових витрат з врахуванням додаткового рішення цього ж суду від 06.03.2019 року із 23 931,58 грн до 22 256,37 грн ( позов задоволено на 93% (1 552 825,23х100:1 656 601,43), сплачено судового збору 23 931,58 грн 93% від яких становить 22 256,37 грн (23 931,58х93:100)).

Оскільки ухваленим судом рішенням на користь позивача з кожного із відповідачів стягнуто по 2 585,72 грн судових витрат (всього 5 171,44), а додатковим рішенням від 06.03.2019року, яке в апеляційному порядку не оскаржено, додатково стягнуто по 9 380,07грн з кожного (всього 18 760,15 грн), колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір визначених до стягнення з відповідачів рішенням суду судових витрат із 5 171,44 грн до 3 496,23 грн (23 931,58- 22 256,37), а розмір визначених до стягнення із кожного з відповідачів судових витрат із 2 585,72 грн до 1 748, 12 грн.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з позивача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений нею при поданні апеляційної скарги судовий збір, розмір якого пропорційно розміру задоволених позовних вимог становить 2 609грн 15 коп. ( сплачено 37 273,53 грн, 7% від яких становить 2 609,15 (37 273,53х7:100)), (а.с. 197, 202, 208-210).

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 376 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , частково задовольнити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 18 вересня 2018 року в частині стягнення заборгованості по штрафу в сумі 5703,34 грн скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 заборгованості по штрафу в сумі 5703,34 грн відмовити.

В решті частині це ж рішення суду частково змінити, зменшивши розмір визначеної до стягнення суми кредитної заборгованості із 1656 601,43 грн до 1552 825,23 грн, розмір заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом із 263 943,71 грн до 209 489,68 грн, розмір заборгованості зі сплати пені - із 91866,87 грн до 48 248,04 грн, а розмір стягнутих на користь позивача із кожного з відповідачів судового збору - із 2 585,72 грн до 1748,12 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк», яке знаходиться в Одеській області, м. Чорноморськ, пр-к Миру, 28, ідентифікаційний код за , на користь ОСОБА_1 , яка проживає в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , понесені нею на сплату судового збору при поданні апеляційної скарги витрати у розмірі 2609 гривень 15 коп. (дві тисячі шістсот дев`ять гривень 15 коп.).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: І.В. Склярська

Т.Г. Чорна

Повний текст постанови складено 16 січня 2020 року

Суддя Л.В. Пузанова