Провадження № 2/727/194/20
РІШЕННЯ

(ЗАОЧНО)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 року Шевченківський районний суд м. Чернівці, в складі:

Головуючого, судді Слободян Г.М.

за участю секретаря судових засідань: Ільчука М.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження, відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), мешканця АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), мешканця АДРЕСА_2 про розірвання шлюбу, - ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог, послалася на те, що сумісне життя з відповідачкою не склалося, між сторонами постійно виникають сварки. В шлюбі зазначає народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що 20.11.2014 року, шлюб між ним і відповідачкою був зареєстрований Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, за актовим записом № 2038. Зазначає, що подружніх відносин не підтримує з відповідачкою, шлюб носить формальний характер. Вважає, що подальше збереження сім`ї є неможливим, просить шлюб розірвати.

Рух справи та позиція сторін.

Ухвалою суду від 28.11. 2019 року у вищенаведеній справі відкрито провадження. Згідно ухвали суду від 18.12. 2019 року закрито підготовче засідання і справу призначено до судового розгляду.

В порядку ст.191 ЦПК України, суду відзив на позовну заяву не подано.

В судове засідання, відповідно, сторони не з`явилися, були належним чином повідомленими про день, час і місце розгляду справи. Від позивача до суду подано письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідачем також в суд подано заяву про розгляд справи за її відсутності

Відповідно до стаття 223 ЦПК України визначені наслідки неявки в судове засідання учасника справи, ч.1 вказаної норми закону передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі…. неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Фактичні обставини справи установлені судом, перевірені доказами висновки

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У статті 6 Конвенції, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, закріплено принцип доступу до правосуддя. Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони 20.11.2014 року зареєстрували шлюб, Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, за актовим записом № 2038, оригінал якого досліджено (а. с. 5). В шлюбі народилася дитина (а.с.6) - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, як позивач, так і відповідачка проживають окремо, спільне господарство і спільний бюджет в сім`ї відсутній. З обставин в обґрунтування заявлених вимог вбачається, що причиною розпаду укладеного шлюбу з самого початку є відсутність взаємної поваги подружжя, різня погляди на сімейне життя та несучість характерів сторін.

Згідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції "Про дискримінацію жінок" в ч. 1 підпункту "с", "однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання". Шлюб це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.

Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Валліанатос та інші проти Греції" від 07.11.2013 року (заява N 29381/09 та 32684/09) передбачено: "суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є "живим" документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя". Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Фернандес Мартінес проти Іспанії" (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: "що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.".

З врахуванням наведеного, категоричність позивача примиритися з відповідачем, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, тому шлюб слід розірвати.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечитиме інтересам одного з них.

Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Таким чином, суд вважає, що позов обгрунтований, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати.

Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Відповідно до ст. 5 Протоколу N 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом N 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.97 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 104, 105, 110, 112, 113 СК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 430 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 20.11.2014 року Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, за актовим записом № 2038 між ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 - розірвати.

Рішення суду може бути оскаржено до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці, шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст судового рішення складено 14.01.2020 року.

Суддя Слободян Г.М.