ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2020 року м. Чернівці Справа № 727/3985/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Кулянди М.І., Перепелюк І.Б.,

секретар: Собчук І.Ю.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: державний реєстратор Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Чекригін Олександр Валерійович,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 від імені державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 жовтня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Чебан В.М., дата складання повного тексту рішення 15.10.2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Чекригіна О.В. про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора.

Посилався на те, що ним 09.06.2017 року набуто право власності на нежитлове приміщення №235, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 8065, НМЕ171230, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвою Н.В., внаслідок чого було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 .

Вказував, що як вбачається з інформаційної довідки від 08.05.2020 року №208580447 запис про право власності 14.06.2017 року скасовано державним реєстратором Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Чекригіним О.В.

Вважає зазначене рішення безпідставним, а тому на підставі наведеного просив визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Департаменту державної реєстрації МЮУ Чекригіна О.В. №35661325 від 14.06.2017 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 жовтня 2020 року позов

Провадження №22-ц/822/1038/20

задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Чекригіна О.В. від 14.06.2017 року (індексний номер 35661325).

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду Міністерство юстиції України подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Вказує, що з лютого по червень 2017 року до МЮУ надійшли численні скарги ТОВ «Гіпербуд» та доповнення до них з вимогами: скасувати прийняті державним реєстратором прав на нерухоме майно комунального підприємства «Бюро реєстрації нерухомості та бізнесу», рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25.02.2020 року №34037256, на підставі якого державним реєстратором Жаром І.Г. у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно внесено запис про розділ № 101 щодо об`єкта нерухомого: майна - будівлі загальною площею 2725, 3 кв.м, що розташована за адресою АДРЕСА_1 та проведено державну реєстрацію права власності за ОК ЖБК «Проспект»; скасувати прийняті приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвою Н.В. рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, крім інших, рішення від 09.06.2017 року №35611492.

Скаржник свої вимоги обґрунтовував тим, що він є законним власником усіх будівельних матеріалів, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , на підтвердження чого було надано відповідні документи.

Враховуючи вищезазначене та порушення державним реєстратором Жаром І.Г. та нотаріусом Макеєвою Н.В. вимог п.17 Порядку №1127 та ст.25 Закону, записи Державного реєстру прав про державну реєстрацію прав від 09.06.2017 року №35611492 як наслідок прийнятого державним реєстратором Жаром І.Г. з порушенням законодавства у сфері державної реєстрації прав оскаржуваного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25.02.2017 року №34037256, підлягають скасуванню та вилученню.

В свою чергу ОСОБА_3 діяв на підставі посадових обов`язків, а приватним нотаріусом не здійснено пошук відомостей у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав.

Під час судового засідання представник позивача ОСОБА_4 заявив клопотання про закриття апеляційного провадження у справі з підстав, що Міністерство юстиції України не мало повноважень подавати апеляційну скаргу на рішення суду, яке переглядається, оскільки визначений у справі відповідач - державний реєстратор Чекригін О.В. має окремий статус.

Колегія суддів вважає, що зазначене клопотання задоволенню не підлягає виходячи з того, що ОСОБА_3 працює головним спеціалістом у відділі розгляду скарг у сфері державної реєстрації нерухомого майна Управління розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України та наділений повноваженнями державного реєстратора (визнається та не заперечується позивачем) й перебуває у трудових відносинах з Міністерством юстиції України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що договір купівлі-продажу №8065 від 09 червня 2017 року, укладений між ОК ЖБК «Проспект» та покупцем ОСОБА_1 , від імені якого діяв ОСОБА_5 на підставі довіреності, відповідно до якого продавець передав, а покупець прийняв нежитлове приміщення (торгове приміщення), під №235, загальною площею 18.5 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвою Н.В., на момент розгляду даного позову в суді є чинним. Наказом МЮУ даний договір також не скасований. Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази спростування презумпції правочину чи підстави для припинення права власності позивача.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду передчасним, оскільки до такого він прийшов з порушенням норм процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що

09.06.2017 року між ОК «ЖБК «Проспект» та ОСОБА_1 , від імені якого діяв ОСОБА_5 , було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення №235, загальною площею 18,5 кв.м. розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвою Н.В (а.с.11).

09.06.2017 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвою Н.В. на підставі вказаного договору купівлі-продажу було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 за індексним номером 355611492, що підтверджується витягом №890268459 від 09.06.2017 року (а.с.8).

З інформаційної довідки №208580447 від 08.05.2020 року вбачається, що рішення про державну реєстрацію права власності №35661325 від 14.06.2017 року скасовано рішенням державного реєстратора Чекригіна О.В. від 14.06.2017 року, індексний номер 35661325 (а.с.9-10).

Зазначене рішення прийнято на підставі наказу Міністерства юстиції України №1871/5 від 13.06.2017 року (а.с.32-35).

Підставою для прийняття наказу Міністерства юстиції України №1871/5 від 13.06.2017 року є висновок Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 13.06.2017 року за результатами розгляду скарги ТОВ «Гіпербуд» від 28.02.2017 року, яким вирішено, крім іншого, скасувати прийняті приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвою Н.В. рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, серед яких №35611492 від 09.06.2017 року (а.с.56-77).

Як вбачається з доводів позовної заяви ОСОБА_1 фактично оспорює дії реєстратора, за яким скасована державна реєстрація його прав на нерухоме майно, що позбавляє його правомочностей щодо розпорядження ним.

Статтею 317 ЦК України визначається зміст права власності, відповідно до якого власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, а згідно ч.1 ст.319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Отже, обмеження будь-якого з цих прав є спором про право.

В силу ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.46 ЦПК України здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.

В силу ч.1 ст.47 цього Кодексу здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Ст. 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Визначення кола відповідачів, і, так само, ініціатива про заміну неналежних на належних згідно ст.51 ЦПК України належить позивачу.

Відповідачем є особа, яка, за твердженням позивача, є або порушником його прав, або необґрунтовано, на думку позивача, оспорює його права і на яку внаслідок цього може бути покладено обов`язки судовим рішенням.

На відміну від цивільного судочинства в силу ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За визначенням п.1 та п.2 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Водночас, визначальними ознаками приватноправових відносин є, зокрема, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Відповідно до ст.2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначений порядок державної реєстрації прав, відповідно до якого державна реєстрація розпочинається із прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрації заяви в базі даних заяв. При цьому, відповідно до п.3 ч.2 ст.2 цього Закону заявником є, зокрема, власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло речове право, або уповноважені ними особи у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав.

Оскільки державний реєстратор виконує функції від імені держави щодо реєстрації (визнання) права він не може виступати в цивільному судочинстві як фізична особа, відсутні у нього ознаки й юридичної особи, отже він не набуває ознак сторони, передбачених цивільно-процесуальним законом.

Спір у цій справі не може вважатися спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, приймаючи оскаржувані рішення про скасування державної реєстрації речового права (права власності) на нерухоме майно, не мав публічно-правових відносин саме з позивачем.

Визнання протиправними та скасування рішень державного реєстратора щодо певних речових прав, скасування запису про їх реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є способом захисту права позивача на спірне нерухоме майно від його порушення іншими особами, за якими може бути зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна.

Отже, спір про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора має розглядатись як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою може бути зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь у такому спорі реєстратора як співвідповідача (якщо позивач уважає його винним у порушенні своїх прав) не змінює приватноправового характеру спору.

З цього колегія приходить до висновку, що будь-яка участь державного реєстратора в рамках цивільного судочинства в статусі співвідповідача у справі допускається, якщо це визначено позивачем та за обов`язковості наявності спору про право, що є відмінним від адміністративного судочинства, коли державний реєстратор може бути відповідачем у справі як суб`єкт владних повноважень у публічно-правових відносинах.

У зв`язку з цим, позиція позивача, що позов пред`явлений до належного відповідача при відсутності спору про права суперечить завданням цивільного судочинства.

Як зазначалося вище, підставою скасування державної реєстрації слугував наказ Міністерства юстиції України №1871/5 від 13.06.2017 року, виданий на підставі висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 13.06.2017 року за результатами розгляду скарги ТОВ «Гіпербуд» від 28.02.2017 року, яким вирішено, крім іншого, скасувати прийняті приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвою Н.В. рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, серед яких №35611492 від 09.06.2017 року.

Скасована реєстрація визнання права, якого набув позивач 09.06.2017 року за договором купівлі-продажу від ОК ЖБК «Проспект», та заявлені права щодо нього ТОВ «Гіпербуд» створює невизначеність щодо визнання державою прав на це майно, з володіння яких воно вибуло як за договором, так і за особою, яка заявила про свої права на нього, отже з`ясування обставин у цьому спорі залежить від вирішення спору про право щодо цього майна.

На зазначені обставини суд першої інстанції уваги не звернув та вирішив спір відносно сторони, яка в рамках цивільно-процесуального закону не може набувати статуту самостійного відповідача.

Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Зазначений висновок висловлено ВП ВС у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).

З огляду на те, що позивач заявив позов до неналежного відповідача, висновок суду першої інстанції про задоволення позову є помилковим.

Згідно з п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.1, п.4 ч1 ст.376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з позивача на користь МЮУ понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1260 грн за подання апеляційної скарги.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 від імені ОСОБА_1 про закриття апеляційного провадження у справі відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 від імені державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Чекригіна Олександра Валерійовича про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Міністерства юстиції України судові витрати в розмірі 1 260 (тисячу двісті шістдесят) грн 20 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий підпис /І.Н. Лисак/

Судді підписи /М.І. Кулянда, І.Б. Перепелюк/