Номер провадження: 22-ц/813/653/20
Головуючий у першій інстанції Бабаков В. П.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2020 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Ващенко Л.Г.,

суддів - Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.,

у порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України, розглянула апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2019 року (одноособово суддя Бабаков В.П.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

26.07.2019 року ОСОБА_1 звернулась із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 4 000 гривень щомісячно до повноліття дитини.

Позов обґрунтовано наступним.

25.05.2005 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в шлюбі у подружжя народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Станом на липень 2019 року подружжя проживає окремо, сина залишився проживати разом із позивачкою.

Посилаючись на те, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, позивачка просила позов задовольнити.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20.09.2019 року позов задоволено частково, суд стягнув: з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їх спільної неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно по 1/4 частині з усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.07.2019 р. і до ІНФОРМАЦІЯ_2 р . ; з відповідача на користь держави суд стягнув судовий збір у розмірі 768,4 грн.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

Позивачка ОСОБА_1 не погодилась із заочним рішенням суду від 20.09.2019 року і подала апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення скасувати, постановити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і просувального права.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга ОСОБА_1 зазначає:

В суді були заявлені вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на утримання дитини в розмірі 4 000 гривень, оскільки батько дитини має мінливий дохід, джерела якого та конкретний розмір не відомі. Суд не дослідив доходи відповідача, їх походження і розмір і прийняв необґрунтоване рішення.

Враховуючи норми ч. 1. ст. 3 Конвенції про права дитини, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дитини, а відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достойний для її фізичного інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Звертаючись із позовом про стягнення аліментів в сумі 4 000 гривень щомісячно позивачка виходила з того, що батько дитини має мінливий дохід, джерела якого і конкретний розмір їй невідомі, крім того, дитина повністю знаходиться на утриманні позивачки і вона намагається забезпечити потреби дитини у повному обсязі.

Батько не приймає участі в утриманні дитини та у додаткових витратах на утримання дитини, яка хворіє та потребує знаходження під наглядом лікарів. Сама позивачка є інвалідом 2 групи і частку свого доходу вимушена витрачати на ліки та проходження обстежень зі своїх доходів сплачує комунальні послуги, оскільки квартира, в якій позивачка проживає разом із сином належить матері відповідача ОСОБА_2 .

Суд не повідомив, про час та дату розгляду справи, чим порушив норми процесуального права, всупереч ст. 190, 42 ЦПК України, суд не надіслав позивачці ухвалу суду про відкриття провадження у справі, хоча в рішенні зазначив, що таку ухвалу направляв. сторонам.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

Відповідач ОСОБА_2 не скористався правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

25.02.2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб, в шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 (а.с. 4, 7).

ОСОБА_1 непрацездатна, ІНФОРМАЦІЯ_5 визнана інвалідом 2 групи, проживає разом із неповнолітнім сином і потребує матеріальної допомоги (а.с. 6,9).

Позивачка просить стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі щомісячно в розмірі 4 000 гривень, оскільки з липня 2019 року, з часу припинення сімейних відносин, їй невідомо про офіційне працевлаштування відповідача і конкретні розмірі його доходів, відповідач має мінливий дохід (а.с.1-3).

Судом апеляційної інстанції нові обставини не встановлювались і нові докази не досліджувались.

Між сторонами виникли правовідносини з обов`язку батька утримувати дитину та його виконання, які регулюються нормами СК України.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, вирішуючи позов і стягуючи аліменти у частці від заробітку відповідача, належним чином не обґрунтував свій висновок про необхідність стягнення аліментів у частці, а не у твердій грошовій сумі, як просила позивачка (а.с.24).

Колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції з таких підстав.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ст. 13 ч.ч.1, 3 ЦПК України).

Вирішуючи позов по суті, суд першої інстанції порушив принцип диспозитивності цивільного судочинства, оскільки вийшов за межі позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів, яка просила стягувати аліменти не у частці від доходу відповідача, а у твердій грошовій сумі (а.с. 1-3).

Оскільки суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, що є порушенням принципу диспозитивності цивільного судочинства, рішення суду не може залишатись без змін і підлягає скасуванню.

Позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ст. 181 ч.3 СК України).

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України).

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку з утримання дитини.

Колегія суддів виходить з того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають у шлюбі з 25.02.2005 року і мають сина ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із матір`ю, позивачка не працює, є інвалідом 2 групи (а.с. 4, 7, 9).

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6, є особою працездатного віку, у відповідача, як вбачається з матеріалів справи, крім сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, інших утриманців немає.

Відомості про дохід відповідача матеріали справи не містять.

Судом апеляційної інстанції надіслано з врученням відповідачу копію ухвали суду від 13.12.2019 року про призначення справи до розгляду без повідомлення учасників справи (а.с.40,41-43).

Станом на 17.01.220 року відповідач не надав суду апеляційної інстанції відзив або заперечення з приводу позовної заяви або апеляційної скарги.

Зважаючи на те, що відповідач є фізично здоровою та працездатною особою, інших утриманців, крім сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та позивачки, у відповідача немає, беручи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, факт відсутності у батька можливості надавати дитині відповідний розмір утримання не є обставиною, яка враховується судом при визначенні розміру аліментів, відсутність станом на час вирішення спору доказів про матеріальне становище відповідача не є підставою для відмови у стягненні аліментів на утримання дитини, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідач, у разі скрутного матеріального становища, може захистити своє право шляхом звернення із позовом про зменшення розміру аліментів.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи позивачки про те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права і необґрунтовано стягнув аліменти у частці від доходу відповідача, прийняті до уваги судом апеляційної інстанції і є підставою для зміни рішення суду.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Позивачка має право на стягнення аліментів у твердій грошовій сумі з метою утримання неповнолітньої, тому порушене право позивачки підлягає захисту судом шляхом задоволення позову.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (ст. 376 ч.1 п.п.1-4 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, суд порушив норми процесуального права щодо диспозитивності цивільного судочинства і вийшов за межі позовних вимог, неправильно застосував норми матеріального права - ст. ст. 182, 184 СК України, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України).

Позивачка, у встановленому законом порядку, звільнена від сплати судових витрат, тому судові витрати за розгляд справи в суді першої і апеляційної інстанцій покладаються на відповідача.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2019 року - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити.

Сягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІІН № НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , ІІН № НОМЕР_2 ) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 4 000 (чотири тисячі) гривень щомісячно, починаючи з 26.07.2019 року і до досягнення дитиною повноліття ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Стягнути з ОСОБА_2 (ІН НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 гривень за розгляд справи в суді першої інстанції і у розмірі 1 152,60 гривень за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 20.01.2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Є.С. Сєвєрова

Г.Я. Колесніков