Справа № 761/1358/20
Провадження № 2/761/3821/2020
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року Шевченківськийрайонний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Макаренко І.О.,

при секретарі Бондар О.Д.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, цивільну справу за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

встановив:
Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 15351 грн. 70 коп. та судові витрати, посилаючись на те, що 15.09.2017 року о 18 год. 40 хв. відповідач, керуючи автомобілем марки «Toyota Prius», держномер 1289, який належить Департаменту патрульної поліції, рухаючись по Дегтярівській, 49-Г в м. Києві, виконуючи невідкладне службове завдання, виїхав на смугу зустрічного руху без спеціального звукового сигналу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Reno» держномер НОМЕР_1 , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. ДТП сталося з вини водія ОСОБА_2 , про що свідчить постанова Шевченківського районного суду м. Києва від 12.12.2018 року. Постановою Київського апеляційного суду від 25.01.2019 залишена без змін. За наслідками дорожньо-транспортної пригоди, з вини відповідача Департаменту патрульної поліції було завдано шкоди в розмірі 15351 грн. 70 коп.
В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в ньому.
Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, надав пояснення в яких посилається на те, що в момент здійснення ДТП виконував свої службові обов`язки під час здійснення патрулювання в складі екіпажу патрульного автомобіля, договір про повну матеріальну відповідальність з позивачем не укладав, окрім того позивачем пропущено строк звернення до суду в період якого можливо звернутися з вимогою щодо відшкодування шкоди.
Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив.
В період з 07.11.2015 по теперішній час відповідач проходить службу в управлінні патрульної поліції у м. Києві Департаментом патрульної поліції на посаді інспектора.
15.09.2017 року о 18 год. 40 хв. відповідач, керуючи автомобілем марки «Toyota Prius», держномер 1289, який належить Департаменту патрульної поліції, рухаючись по Дегтярівській, 49-Г в м. Києві, виконуючи невідкладне службове завдання, виїхав на смугу зустрічного руху без спеціального звукового сигналу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Reno» держномер НОМЕР_1 , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.
Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 12.12.2018 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні зазначеної вище дорожньо-транспортної пригоди та закрито провадження у зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.
Постановою Київського апеляційного суду від 25.01.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 12.12.2018 року залишено без змін.
Вартість матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу «Toyota Prius», держномер 1289 становить 15351,70 грн., що підтверджується висновком автотоварознавчого експертного дослідження № 19/13-1/151-ЕД/18 від 08.01.2019 року (а.с.7).
Відповідно до ст. 59 ЗУ «Про Національну поліцію», служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України.
Відповідно до ст. 60 ЗУ «Про Національну поліцію», проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ст. 19 «Про Національну поліцію», у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
Згідно із п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про Національну поліцію», до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Постановою ВР від 23 червня 1995 року N 243/95-ВР затверджено Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, яке було чинне на час виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до п. 1, це Положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами.
Дія цього Положення поширюється також на осіб рядового та начальницького складу Міністерства внутрішніх справ України.
Відповідно до Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою КМУ № 878 від 28 жовтня 2015 року, Міністерство внутрішніх справ України (МВС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до Положення про Національну поліцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 877 від 28 жовтня 2015 року, Національна поліція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
З урахуванням вищевикладеного, дія Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою ВР від 23 червня 1995 рокуN 243/95-ВР, (далі - Положення), яке було чинне на час виникнення спірних правовідносин, поширюється на осіб, що проходять службу у Національній поліції.
Згідно із Положенням, яке було чинне на час виникнення спірних правовідносин:
Військовослужбовці та особи на яких розповсюджується дія вказаного Положення за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення. За пошкодження, псування або втрату через необережність майна, виданого військовослужбовцям і призваним на збори військовозобов`язаним на період зборів в особисте користування, вони несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше тримісячного грошового забезпечення.
Військовослужбовці та особи на яких розповсюджується дія вказаного Положення несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі: умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.
Командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини.
У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.
Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності.
Розслідування проводиться посадовою особою, компетентною у питаннях обліку, зберігання та використання відповідного майна або яка має вищу юридичну освіту.
У висновку розслідування викладаються факти, встановлені відповідно до вимог пунктів 3 і 19 цього Положення, та пропозиції про притягнення винної особи (винних осіб) до обмеженої, повної чи підвищеної матеріальної відповідальності, а в разі необхідності - обгрунтування можливості зменшення суми, що підлягає стягненню з винного для відшкодування заподіяної шкоди.
Відповідно до п.37 Положення, матеріальна відповідальність не настає у випадках: коли заподіяна шкода є наслідком дії непереборної сили; невстановлення винної особи; смерті винної особи; коли шкоду заподіяно внаслідок виконання наказу старшого начальника, або виправданого в конкретних умовах службового ризику, або правомірних дій.
Відповідно до п. 38 Положення, за фактом заподіяння шкоди у випадках, передбачених пунктом 37 цього Положення, командир (начальник) військової частини призначає розслідування, що проводиться відповідно до пунктів 17-23 Положення. За результатами розслідування видається наказ про списання суми заподіяної шкоди.
За змістом п. 4 розділу І Порядку використання і зберігання транспортних засобів Національної поліції України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.09.2017 № 757, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 вересня 2017 р. за № 1198/31066, автотранспортна діяльність органів поліції спрямована на виконання основних завдань з використання, зберігання транспортних засобів, технічного обслуговування, ремонту транспортних засобів, профілактики аварійності на службовому транспорті, організації контролю за дотриманням штатними та позаштатними водіямиЗакону України «Про дорожній рух», Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР), вимог цього Порядку та інших нормативно-правових актів з цих питань.
Відповідно до розділу ІІ згаданого Порядку:
Для організації закріплення транспортних засобів штатні та/або позаштатні водії складають відповідний рапорт (заяву), погоджують його з безпосереднім керівником і надають на погодження керівництва органів поліції, після погодження якого в органах поліції готується відповідний організаційно-розпорядчий акт про закріплення транспортного засобу.
В організаційно-розпорядчих актах органів поліції про закріплення транспортних засобів за штатними та позаштатними водіями обов`язково зазначаються марка, модель цих транспортних засобів, рік їх виготовлення, інвентарний номер, ідентифікаційний (VIN)/шасі номер, номерний знак, підрозділ, у якому вони використовуються, штатна група (підгрупа), посада, звання (за наявності) та П.І.Б. водіїв, за якими вони закріплюються.
На підставі організаційно-розпорядчих актів органів поліції про закріплення транспортних засобів за водіями складаються акти закріплення (передачі) транспортних засобів, у яких також фіксуються усі подальші закріплення інших транспортних засобів за цими водіями.
Усі організаційно-розпорядчі акти органів поліції та інші документи, що стосуються закріплення за водіями транспортних засобів, долучаються до відповідних контрольно-наглядових справ, які повинні містити об`єктивну інформацію, що відповідає останнім закріпленням службових транспортних засобів, і не повинні містити застарілі дані щодо проведених минулих закріплень (перезакріплень) транспортних засобів.
Транспортні засоби закріплюються за одним або кількома водіями, виходячи зі специфіки службової діяльності того чи іншого органу поліції. При цьому з метою недопущення накопичення у контрольно-наглядових справах документів із застарілими даними підготовка організаційно-розпорядчих актів про відкріплення попередніх працівників, за якими раніше закріплялися транспортні засоби, не здійснюється.
При закріпленні транспортних засобів за особовим складом органів поліції перевага надається їх закріпленню за штатними водіями. Закріплення транспортних засобів за керівниками органів поліції здійснюється відповідно до організаційно-розпорядчих актів керівництва вищестоящих органів поліції.
Згідно із розділом ІІІ Порядку:
Підготовка до використання транспортних засобів органів поліції у службових цілях включає зокрема закріплення за штатними та позаштатними водіями транспортних засобів.
Усі виїзди та повернення службових транспортних засобів органів поліції фіксуються у дорожньому листі (додаток 5), який в органах поліції є документом первинного обліку експлуатації транспортних засобів. Інформація щодо маршруту руху, пробігу і часу використання транспортного засобу засвідчується підписами посадових осіб органів поліції, у розпорядження яких надавався транспортний засіб для виконання службових завдань.
Перед виїздом службового транспортного засобу водії отримують у відповідальної за автотранспортну діяльність особи дорожній лист, проходять передрейсові медичний огляд та інструктаж, засвідчують їх проходження власним підписом у дорожньому листі та відповідних облікових журналах, подають закріплений транспортний засіб на огляд технічного стану відповідальною за автотранспортну діяльність особою, яка підтверджує його справність підписом у відповідному розділі дорожнього листа.
Аналіз норм п. 10 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців та осіб на яких розповсюджується дія вказаного Положення за шкоду, заподіяну державі, яке було чинне на час виникнення спірних правовідносин та норм Порядку використання і зберігання транспортних засобів Національної поліції України у їх сукупності дозволяє дійти висновку, що матеріальна відповідальність може наставати лише за умови закріплення транспортного засобу на підставі акту закріплення (передачі) транспортного засобу за штатним (позаштатним) водієм, наявність дорожнього листа про виїзд транспортного засобу, де фіксується відомості, передбачені Порядком використання і зберігання транспортних засобів і, зокрема, відомості про водія, за яким згаданий транспортний засіб закріплено.
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказів закріплення транспортного засобу за відповідачем суду не надано.
Договір про повну матеріальну відповідальність за заподіяну шкоду Департаменту патрульної поліції з ОСОБА_2 не укладався, що також підтверджено учасниками справи в судовому засіданні.
ОСОБА_2 , перебуваючи на службі, виконував службові обов`язки, а саме невідкладне службове завдання, внаслідок чого було пошкоджено транспортний засіб та завдано позивачу матеріальної шкоди.
З урахуванням п. 10 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців та осіб на яких розповсюджується дія вказаного Положення за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою ВР від 23 червня 1995 року N 243/95-ВР, яке було чинне на час виникнення спірних правовідносин, така шкода має бути відшкодована у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення відповідача, при цьому процедура притягнення до матеріальної відповідальності ОСОБА_2 порушена, оскільки в разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди, розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб не призначалось, матеріали висновку та письмового розпорядження про проведення такого розслідування суду не надані.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в задоволенні позову судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 12, 78, 81 ЦПК України,
вирішив:
В задоволенні позову Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, відмовити.

Відповідно до п. 15.5 розділу 15 XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України рішення суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя