ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1515/20 Справа № 182/2741/17 Суддя у 1-й інстанції - Кобеляцька-Шаховал І. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- судді Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання : Голуб О.О.,

сторони справи:

позивачі - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , Приміська сільська рада Нікопольського району,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2019 року, ухваленого суддею Кобеляцькою-Шаховал І.О. у м. Нікополі,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Менжинської територіальної громади в особі Менжинської сільської ради (яка під час розгляду справи змінила назву наПриміська сільська рада Нікопольського району ) про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його брат ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке належало спадкодавцю. За життя брат заповіту не склав, спадкоємці першої черги відсутні. Він звернувся до державного нотаріуса Першої Нікопольської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23 вересня 2016 року, через відсутність у нього оригіналу правоустановчих документів на домоволодіння. Посилаючись на ст.1262 ЦК України, просив суд: визнати за собою право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається з: житлового будинку А, загальною площею 83.1 кв.м.; сараю В, літньої кухні Б, підвалу Дпд, гаражу Ж, теплиці Т, вбиральні З, душу И, споруджень № 1-6, в порядку спадкування за законом після смерті брата ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заочним рішенням Нікопольського міськрайоного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою цього ж суду від 19 січня 2018 року за заявою Приміської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області скасовано заочне рішення Нікопольського міськрайоного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2017 року, справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Нікопольського міськрайоного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2018 року задоволено заяву Приміської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області та накладено арешт на спірне домоволодіння.

У січні 2018 року ОСОБА_1 подав до суду уточнений позов, в якому просив крім домоволодіння, визнати за ним право власності в порядку спадкування на ѕ частини автомобіля ВАЗ 21093,1996 року випуску, зареєстрованого за померлим ОСОБА_3 .

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , Приміської сільської ради Нікопольського району про визнання права власності в порядку спадкування. Після уточнення позовних вимог у травні 2018 року. просив суд: встановити для нього додатковий строк у три місяці для прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті доньки ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ; визнати за ним право власності на ј частину домоволодіння АДРЕСА_1 , яке зареєстроване за ОСОБА_3 , та ј частини автомобіля марки ВАЗ 21093, 1996 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , зареєстрований за померлим ОСОБА_3 .

В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його дочка ОСОБА_4 , яка проживала у будинку АДРЕСА_1 . На час її смерті проживала разом із чоловіком ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Смерть доньки була для нього потрясінням, він важко переживав її втрату, тим більше, що після смерті дружини залишився на самоті. Через п`ять місяців після смерті доньки помер і зять ОСОБА_3 Він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті дочки.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2016 року йому встановлено додатковий строк у три місяці для прийняття спадщини, після смерті доньки. Він звернувся до нотаріуса із заявою, проте 21 квітня 2016 року отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії , через не надання свідоцтва про право власності на будинок за спадкодавцем.

Ухвалою Нікопольського міськрайоного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2019 року за заявою позивача ОСОБА_1 про залишення без розгляду його позову в частині визнання за ним права власності на ѕ частини автомобіля, провадження закрито.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на ѕ частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (та складається з: житлового будинку А, загальною площею 83.1 кв.м., житловою площею 63,1 кв.м.; сараю В, літньої кухні Б, підвалу Дпд, гаражу Ж, теплиці Т, вбиральні З, душу И, споруджень № 1-6), в порядку спадкування за законом після смерті брата ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . В іншій частині позову відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (яке складається з: житлового будинку А, загальною площею 83,1 кв.м., житловою площею 63,1 кв.м.; сараю В, літньої кухні Б, підвалу Дпд, гаражу Ж, теплиці Т, вбиральні 3, душу И, спорудження № 1-6), в порядку спадкування за законом після смерті доньки ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину автомобіля марки ВАЗ 21093, 1996 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , зареєстрованого за померлим ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 22.04.2008 року, у порядку спадкування за законом після смерті доньки ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, та неповне дослідження обставин, які підлягають встановленню, для правильного вирішення заявлених вимог, ставить питання про скасування рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , та ухвали в цій частині нове рішення про відмову в їх задоволенні, а його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В мотивування доводів апеляційної скарги зауважує, що суд дійшов помилкового висновку, що відповідач ОСОБА_2 не пропустив вставлений законом строк для прийняття спадщини, після смерті доньки. Доказів про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини не надав. Похилий вік та юридична необізнаність не можуть бути достатньою підставою для поновлення строку, вважає, що через пропуск строку в прийнятті спадщини ОСОБА_2 необхідно відмовити в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу Приміська сільська рада Нікопольського району просить рішення суду, як законне та обґрунтоване залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, сторони та їх представників, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 (а.с.82 т.1). Згідно свідоцтва про народження позивач ОСОБА_2 записаний батьком ОСОБА_4 (а.с.95 т.1).

Згідно свідоцтва про шлюб ОСОБА_4 перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 (а.с.96 том 1).

На час смерті ОСОБА_4 проживала у домоволодінні АДРЕСА_1 разом із чоловіком ОСОБА_3 (а.с.78 т.1).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6 том 1).

Після його відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане домоволодіння належало померлому ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04 червня 2004 року, виданого Виконкомом Менжинської сільської ради (а.с. 6-8 том.1).

Постановою державного нотаріуса Першої Нікопольської державної нотаріальної контори від 23 вересня 2016 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_3 , через не надання оригіналу документу який підтверджує право власності спадкодавця на майно (а.с.11 том1).

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2016 року, за заявою позивача ОСОБА_2 від 13 січня 2016 року, йому встановлено додатковий строк у три місяці для прийняття спадщини, після смерті доньки ОСОБА_4 (а.с.83-84 том 1).

За зверненням ОСОБА_2 постановою державного нотаріуса Першої Нікопольської державної нотаріальної контори від 21 квітня 2016 року відмолено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право власності на спадщину, через відсутність у заявника свідоцтва про право власності на будинок за спадкодавцем (а.с.86 том 1).

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2018 року скасовано рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2016 року (а.с.243-244, том 1).

Задовольняючи частково первісні та зустрічні позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що сторони не пропустили строк звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, розподілив спадкову масу з урахуванням поданої позивачем ОСОБА_1 заяви про залишення частини позовних вимог щодо розподілу автотранспортного засобу без розгляду.

Однак, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Спір між сторонами виник з приводу розподілу між спадкоємцями спадкового майна та поважності підстав пропуску ОСОБА_2 строку для прийняття спадщини після смерті доньки ОСОБА_4 .

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто.

Частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини першої та третьої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

З аналізу цих норм права можна зробити висновок, що прийняття спадщини є особистим правом особи, яке вона реалізує шляхом вчинення одностороннього правочину у виді звернення із відповідною заявою, який здійснюється за певних умов і тягне за собою певні юридичні наслідки.

Як встановлено матеріалами справи, за заявою ОСОБА_2 рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2016 року йому встановлений додатковий строк у три місяці для прийняття спадщини, після смерті доньки ОСОБА_4 (а.с.83-84 том 1).

Проте, під час розгляду даної справи щодо розподілу спадкового майна між спадкоємцями, що за життя належало подружжю ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності, постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2018 року скасовано рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2016 року щодо визначення спадкоємцю ОСОБА_2 додаткового строку для прийняття спадщини, через не залучення до участі у справі ОСОБА_1 .

У зв`язку із чим, під час розгляду даної справи, у травні 2018 року ОСОБА_2 збільшив розмір заявлених позовних вимог та просив встановити йому додатковий строк для прийняття спадщини.

Отже, колегія суддів приходить до переконання, що висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 не пропустив шестимісячний строк звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, не відповідає матеріалам справи.

Однак, дослідивши повно всебічно наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів вважає, що наявні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в частині встановлення йому додаткового строку у три місяці для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті доньки.

Статтею 64 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року, яке застосовується судами як джерело права, наголошується, що при вирішенні питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру.

Дослідивши та оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд вважав, що оскільки прийняття спадщини є правом особи, іншого шляху реалізувати своє право на спадкування у відповідача немає, є достатні підстави для визначення йому додаткового строку в три місяці, який є достатнім для подання ним заяви про прийняття спадщини.

З огляду на те, що ОСОБА_2 є особою похилого віку, на час смерті доньки йому виповнилось 77 років. До нотаріуса необхідно їхати до м.Нікополь, проте ОСОБА_2 проживає в с.Олексіївка. Як видно з тексту рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2016 року, відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою після отримання 12 січня 2016 року від нотаріуса лист- роз`яснення про пропуск строку подання заяви про прийняття спадщини. З урахуванням того, що строк звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини пропущений менше ніж на місяць, з урахуванням сукупності обставин, які склалися в нього впродовж п`яти місяців він поховав і доньку ОСОБА_4 , і зятя ОСОБА_3 . Відповідач ОСОБА_2 здійснював їх поховання, тяжко пережив їх втрату з огляду на те, що залишився на самоті, колегія суддів вважає що є достатні підстави вважати, що визначений законом строк для прийняття спадщини ОСОБА_2 пропустив менше ніж на місяць з поважних причин.

Частиною 3 ст.1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не має можливості вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину, а тим більше зробити висновок щодо розподілу часток спадщини між декількома спадкоємцями. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст. 1269 ЦК, та набути право на спадщину відповідно до ч. 5 ст. 1268, статей 1296 - 1299 ЦК. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття ним спадщини.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині розподілу спадкового майна між спадкоємцями ухвалено передчасно, із порушенням норм матеріального та процесуального законодавства, оскільки не вирішено питання про прийняття спадщини ОСОБА_2 від вчинення та (або ) не вчинення дій якого залежить обсяг спадкового майна ОСОБА_1 .

Тому на підставі положення п.1,2,3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог та часткове задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Керуючись ст. 367, 374, п.п. 1,2,3,4 ст. 376, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2019 скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 , Приміської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_6 , Приміської сільської ради Нікопольського району про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити частково.

Встановити ОСОБА_2 додатковий строк у три місяці для прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті доньки ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22 січня 2020 року.

Головуючий:

Судді: