Провадження №2/554/3094/2020
У Х В А Л А

про залишення без руху

11 грудня 2020 року м. Полтава

Суддя Октябрського районного суду м.Полтави Гольник Л.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и в:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, у якій прохала розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем ОСОБА_2 , неповнолітніх дітей прохала залишити проживати разом з нею.

Суддя, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовну заяву слід залишити без руху з наступних підстав.

Позовна заява повинна бути подана з додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України.

Відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавств при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» указано, що оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування. Крім того, до заяви додаються: свідоцтво про реєстрацію шлюбу, копії свідоцтв про народження дітей, довідки щодо розміру заробітку та інших доходів, а також усі необхідні документи відповідно до заявлених вимог.

При подачі позову до суду позивачем не було долучено оригінал свідоцтва про шлюб.

Відповідно до ч.4 ст.177 ЦПК України до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору, у встановленому порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивачем в прохальній частині позову заявлено вимогу про розірвання шлюбу та вимогу про визначення місця проживання неповнолітнього сина та доньки.

За подання заяви немайнового характеру п.1.2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлена ставка судового збору за подання заяви немайнового характеру для фізичної особи в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (840,80 грн.). Позивачем заявлено дві вимоги немайнового характеру, таким чином позивачу необхідно сплатити 1681,60 грн.

Відповідно до ст.160 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Позивач, посилаючись на те, що сторони проживають окремо, мають спільну дитину, яка проживає з матір`ю, фактично не вказала чи існує спір між сторонами, не обґрунтувала позовні вимоги про визначення місця проживання дитини, не зазначила та не долучила доказів на підтвердження всіх обставин.

Також позивачем не залучено до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову, орган опіки та піклування за місцем проживання дитини та не надано для неї копії позовної заяви з додатками.

При зверненні позивача з позовною вимогою про визначення місця проживання дитини до позову не надано акту обстеження умов проживання дітей та висновку про доцільність місця проживання дітей з позивачем, складених органом опіки та піклування за місцем проживання дітей. Не зазначена адреса, за якою позивачка прохає визначити місце проживання дітей.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 Сімейного кодексу України участь органу опіки та піклування є обов`язковою при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Крім того, позивачем надані копії документів, які не засвідчені належним чином.

Судом при винесенні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

Отже, відповідно до ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного, керуючись ст.185 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу про розірвання шлюбу залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

У разі не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, позов вважається неподаним і повертається позивачу.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя Л.В.Гольник