Справа № 643/2643/19
Провадження № 2/643/520/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2020 р. м. Харків

Московський районний суд міста Харкова у складі: головуючого судді Горбунової Я.М., за участю секретаря Арестової І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Третя Харківська державна нотаріальна контора про усунення від права на спадкування та визнання права власності в порядку спадкування та

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на обов`язкову частку у спадковому майні, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить усунути ОСОБА_2 від права на спадкування спадщини за законом за померлою ОСОБА_3 та визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом в розмірі 71/100 частин будинку АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є онуком та спадкоємцем за

заповітом за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

який був складений 31.08.2011 року та посвідчений приватним нотаріусом

Яровинською К.В. ОСОБА_3 на праві власності належало 71/100 частин будинку АДРЕСА_1 . При зверненні до нотаріуса для оформлення спадщини йому стало відомо, що його батька має право на обов`язкову частку у спадковому майні. За життя ОСОБА_3 мала дуже погані стосунки з відповідачем. Відповідач ОСОБА_2 неодноразово шкодив здоров`ю ОСОБА_3 , піднімав на неї руки, ображав та знущався. В своїй заяві від 18 жовтня 2001 року до Виконавчого комітету Московської районної ради у м. Харкові ОСОБА_3. просить призначити їй опікуном онука ОСОБА_1 , оскільки її стосунки з сином не склались, з 1997 року син її не навідує, на надає їй ніякої допомоги. З заяви вбачається, що бабуся позивача вважала, що в неї не залишилось родичів, окрім онука. Рішенням Виконавчого комітету Московської районної ради у м. Харкові № 306/31 від 06.11.2001 року було призначено позивача піклувальником над ОСОБА_3 . Позивач сумлінно та добросовісно виконував свої обов`язки щодо догляду за бабусею до самої її смерті у 2018 році. Натомість, відповідач не докладав жодних зусиль по догляду за ОСОБА_3 . Відповідач жорстоко поводився з останньою та дозволяв собі вчиняти побиття матері. За таких обставин, позивач вважає, що відповідачич повинен бути усунений від обов`язкової участі у спадкуванні за законом в силу приписів ст.1224 ЦК України.

Відповідачем ОСОБА_2 подано зустрічний позов, в якому просить визнати за ним право власності на обов`язкову частку у спадку, що відкрився після смерті матері ОСОБА_3 , яка складається з 71/200 ч. житлового будинку з надвірними прибудовами за адресою: АДРЕСА_2 .

Зустрічний позов обґрунтовує тим, що його батькові ОСОБА_4 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі договору забудови, належав будинок за адресою: АДРЕСА_2 . Після смерті батька, як спадкоємці першої черги по закону відповідно до ст.1268 ЦК України спадок розподілили між собою дружина померлого - ОСОБА_3 та син ОСОБА_2 . Матері, як дружині спадкодавця, стало належати 3/4 частини спадку, йому, як синові спадкодавця - 1/4 частини спадку за вищевказаною адресою. Мати в 49 років стала вдовою, тяжко переживала смерть чоловіка, сумувала за ним, тому всю любов, доброту, увагу, турботу перенесла на онука ОСОБА_5 . Йому довелось турбуватись і забезпечувати свою мати і свого сина позивача по справі. Мати турбувалась, щоб онука, після його повноліття, не призвали до служби у армії. Саме цими переживаннями пояснюються клопотання мами з приводу оформлення ряду документів, в яких не було ніякої потреби. Наприклад, звернення до райвиконкому Московського району м. Харкова про призначення опіки, про порядок користування будинком, для забезпечення окремою кімнатою онука та інше.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 30.01.1997 року за позовом його матері ОСОБА_3 до нього ОСОБА_2 було зроблено виділ частки із загального майна, був встановлений порядок користування земельною ділянкою та проведено перерозподіл ідеальних часток в праві власності співвласників. Згідно цього рішення ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_3 , стало належати 71/100 частини спадкового майна замість 3/4, а ОСОБА_2 - 29/100 частини, замість 1/4 частини спадкового майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 . Фактично вказане рішення суду не виконувалось, воно було формальним. З сином у нього склались напружені стосунки, так як він працював періодично, з великими, довготривалими перервами на відпочинок, вживав алкогольні напої, проти чого він категорично заперечував. Після смерті матері відкрилась спадщина, яка складається з 71/100 частини спірного будинку з надвірними прибудовами. 31.08.2011 року його матір`ю на користь свого онука було складено заповіт. Оскільки на день відкриття спадщини, тобто на ІНФОРМАЦІЯ_3 , він досяг пенсійного віку, то вважає, що його право, яке передбачено ч. З ст.1235 ЦК України на обов`язкову частку у спадщині порушується. Матері належала 71/100 або 142/200 частки спірного будинку з надвірними прибудовами, тому вважає, що йому та синові повинно належати по 71/200 частина кожному.

Позивач та його представник позовну заяву підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Проти зустрічного позову заперечували.

Представник відповідача та відповідач у судовому засіданні підтримали вимоги зустрічного позову та заперечували проти задоволення первісного позову.

Представник третьої особи Третьої Харківської державної нотаріальної контори надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Стаття 1223 ЦК України передбачає право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ст.ст. 1261, 1262 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки, а у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Згідно ст. 1241 ЦК України повнолітні непрацездатні діти сподкоємця спадкують незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Згідно ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 293 ЦПК України визначено, що судом може бути встановлено факти, що мають юридичне значення, тобто такі, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (в порядку окремого провадження).

Згідно з ч. 6 ст. 294 ЦПК України у разі наявності спору про право, встановлення факту, що має юридичне значення, повинно розглядатися у порядку позовного провадження. В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вона постійно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

До складу спадкоємців ОСОБА_3 входять: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , місце проживання яких зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_3 був складений 31.08.2011 року та посвідчений приватним нотаріусом

Яровинською К.В. заповіт, зареєстрований в реєстрі за № 1098, за яким вона все своє майно рухоме та нерухоме, де б воно не було і з чого б воно не складалося заповідала своєму онуку ОСОБА_1 .

ОСОБА_3 на праві власності належало 71/100 частин будинку АДРЕСА_3 , а відповідачу ОСОБА_2 - 29/100 частин, що стронами не оспорюється та підтверджується рішенням Московського районного суду м.Харкова від 30.01.1997 р. та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , станом на ІНФОРМАЦІЯ_4 досяг пенсійного віку, що підтверджується свідоцтвом про народження та пенсійним посвідченням, в зв`язку з чим має право на обов`язкову частку у спадщині, яка визначається у розмірі половини від тієї частки, яка належала б кожному з спадкоємців, що мають право на неї, при спадкуванні за законом, незалежно від змісту заповіту.

Доводи позивача ОСОБА_1 щодо недосягнення ОСОБА_2 на час відкриття спадщини пенсійного віку є необгрунтованими.

Таким чином, ОСОБА_2 як особі, яка має право на обов`язкову частку у спадщині, належить 71/200 частина, і ОСОБА_1 як спадкоємцю за заповіом належить 71/200 частина.

У встановлений законом шестимісячний строк позивач та відповідач звернулися до Третьої Харківської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини, в зв`язку з чим вважаються спадкоємцями, які прийняли спадщину.

Свідоцтво про право власності позивач та відповідач не отримали через те, що між ними виник спір, за вирішенням якого вони звернулися до суду.

Суд, дослідивши та перевіривши докази по даній справі вважає, що є підстави для визнання за позивачем та за відповідачем права власності в порядку спадкування по 71/200 частині житлового будинку АДРЕСА_3 за кожним.

При цьому, суд вважає, що доводи позивача ОСОБА_1 щодо необхідності усунення ОСОБА_2 від права на спадкування є неообгрунтованими та недоведеними.

Так, відповідно до положень ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом повнолітні діти , які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадньому стані.

Відповідно до роз`яснень, наданих у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує сторонього догляду, допомоги та піклування.

Суд вважає, що позивачем ОСОБА_1 не було надано достатніх та переконливих доказів того, що відповідач ОСОБА_2 ухилявся від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця ОСОБА_3 , або ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві ОСОБА_3 , яка через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво була у безпорадньому стані.

Так, в судовому засіданні встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3 не знаходилася в безпорадньому стані, була завжди під піклуванням сина відповідача ОСОБА_2 - її онука ОСОБА_1 , з яким постійно проживала, і який надавав їй необхідну домомогу і усіляко турбувався про неї, так само, як необхідну допомогу надавав їй син ОСОБА_2 , який також проживав з нею у одному бидинку, розділеному на окремі квартири.

Зазначені обставини підтверджені показами свідків ОСОБА_6 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які в суді показали, що ОСОБА_3 померла у віці 88 років, мала ряд хронічних захворювань, таких як: серцева недостатність, гіпертонія, атеросклероз, але майже до останніх днів життя могла себе самостійно обслуговувати, не потребувала постійної сторонньої допомоги, була забезпечена всім необхідним, про неї опікувалися як син, так і онук із своєю дружиною, з якими ОСОБА_3 проживала разом.

Крім показів свідків, ці обставини підтверджуються наданими письмовими доказами: довідкою про причини смерті ОСОБА_3 , довідкою про склад сім`ї, повідомленнями про призначення субсидії власникам будинку ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , оформленням якої займався син спадкодавця ОСОБА_2 , договором-замовленням на організацію поховання, з якої вбачається, що похованням займався ОСОБА_2 , квитанціями та договорами про оплату комунальних послуг по будинку, з яких вбачається, що ОСОБА_2 здійснював дані оплати, тим самим допомогаючи матері.

Докази, надані позивачем ОСОБА_1 про те, що він був призначений піклувальником ОСОБА_3 (рішення Виконавчого комітету Московської районної ради м.Харкова від 06.11.2001 р. та копія акту судово-медичного дослідження № 2032с від 29.06.1996 р., згідно якого ОСОБА_3 зверталася для встановлення ступеня тяжкості тілесних пошкоджень, де зазначено, що вона має синці і пояснювала, що тілесні пошкодження наніс їй син, не спростовують висновків суду, так як сам по собі факт встановлення піклування над ОСОБА_3 і призначення онука її піклувальником свідчить про наявність за нею сторонього догляду та надання необхідної допомоги, тобто відсутність безпораднього стану у неї, а висновки експерта не є доказом вини відповідача, при тому, що такі факти він не визнає, крім того, це не свідчать про ухилення від надання попомоги особі, яка перебуває у безпорадньому стані.

За даних обставин суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов слід задовольнити повністю.

Судові витрати суд розподіляє відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладенного, керуючись ст.ст. 4, 5, 10- 13, 76-81, 89, 141, 264-265 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Третя Харківська державна нотаріальна контора про усунення від права на спадкування та визнання права власності в порядку спадкування задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на 71/200 частини житлового будинку АДРЕСА_3 після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору пропорційно задоволених вимог у розмірі 750 грн.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на обов`язкову частку у спадковому майні задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на обов`язкову частку у спадщині, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка складається з 71/200 частини житлового будинку

АДРЕСА_2 Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІНН НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІНН НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Третя особа: Третя Харківська державна нотаріальна контора, 61001, м. Харків, пр. Московський, 85.

Суддя: Я.М. Горбунова