АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 року

м. Чернівці

справа № 727/11844/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Владичана А.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Ковальчук Н.О.

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

апеляційні скарги ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 28 жовтня 2019 року

головуючий в суді першої інстанції суддя Смотрицький В.Г.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Просив:

- стягнути з ОСОБА_2 на його на користь борг в сумі 13 980 гривень 22 копійки за договором довічного утримання від 23 вересня 2011 року, зі змінами від 30 грудня 2013 року, 3000 гривень витрат на оплату послуг ТОВ «Аудиторська фірма «Вест Аудит», 3% річних від суми вказаної вище заборгованості в сумі 395 гривень 20 копійок, витрати на оплату довідки органу статистики в розмірі 62 гривні 96 копійок, а також додаткові витрати на послуги по догляду за ним Центру «Турбота» в сумі 1 204 гривень 75 копійок.

- внести наступні зміни та доповнення до пунктів 7, 8, 14 та 26 договору довічного утримання від 23 вересня 2011 року, зі змінами від 30 грудня 2013 року, виклавши їх в новій редакції:

«п.7. Я, набувач - ОСОБА_2 , зобов`язуюсь довічно утримувати і доглядати відчужувача - ОСОБА_1 , тобто, забезпечувати грошовими ресурсами для задоволення потреб та створення умов для нормальної життєдіяльності, на які відчужувач самостійно буде забезпечувати себе харчуванням, одягом, лікарськими засобами, необхідними послугами та всім необхідним для повноцінного життя.

Сторони домовились, що утримання, у тому числі забезпечення харчуванням, одягом, вартість наборів непродовольчих товарів, необхідною допомогою, включаючи і медичну, має грошовий еквівалент і оцінюється сторонами за спільною згодою у розмірі 62,3% від прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць відповідного періоду згідно Закону України Про державний бюджет на відповідний рік.

Зазначені кошти щомісячно повинні надаватися набувачем відчужувачу шляхом банківського або поштового переказу, або готівкою під розписку про отримання коштів.

Крім вищевказаної суми, набувач зобов`язаний щомісячно сплачувати комунальні послуги за квартиру у терміни, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг, незалежно від того з ким вони укладені (набувачем чи відчужувачем). До оплачуваних щомісячних витрат на комунальні послуги належать: послуги по утриманню будинку, плата за користування природнім газом, теплопостачання, водопостачання та електроенергія, абонентська плата за телефон (крім міжнародних, міжміських розмов та розмов з абонентами мобільного зв`язку), за послуги кабельного телебачення, оплата домофону.

Кошти за вказані вище комунальні послуги можуть бути передані безпосередньо відчужувачу для їх оплати. Якщо кошти за вказані вище комунальні послуги передані безпосередньо відчужувачу для їх оплати, то відчужувач несе відповідальність за вчасну сплату вказаних вище комунальних послуг у розмірі отриманих ним коштів. В разі, якщо безпосередньо набувач оплачує вказані вище комунальні послуги, то набувач несе відповідальність за вчасну та в повному обсязі сплату вказаних вище комунальних послуг.

При змінах тарифів на вищевказані послуги відчужувач зобов`язаний повідомляти про це набувача завчасно. У виникненні, в майбутньому, потреби відчужувача у інших видах матеріального забезпечення чи потреби у покращенні догляду, що вплине на збільшення суми грошового забезпечення, ОСОБА_1 письмово ставить набувача до відома, а набувач зобов`язаний збільшувати розмір матеріального забезпечення до потреб відчужувача, які настали у відповідності до засад справедливості та розумності.

Набувач зобов`язаний здійснити кремацію і поховання відчужувача після його смерті на Садгірському кладовищі міста Чернівці біля його матері - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та похована у секторі 18, та спорудити надгробний пам`ятник, або у разі неможливості цього компенсувати вартість кремації, ритуальних послуг, вартості надгробного пам`ятника особі, яка здійснить поховання та встановить надгробний пам`ятник».

«п.8. Гроші на утримання повинні бути виплачені щомісячно до 10 числа поточного місяця шляхом банківського або поштового переказу, або готівкою під розписку про отримання коштів. У випадку необхідності зміни способу виплати/отримання щомісячного грошового забезпечення сторони договору повинні внести відповідні зміни до Договору у письмовій формі.

«п.14. Цей договір може бути розірваний за згодою сторін, а у випадку невиконання його істотних умов і відмови від добровільного розірвання однією зі Сторін - у судовому порядку. При розірванні Договору у судовому порядку спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності».

«п.26. Істотними умовами договору вважатимуться вчасне отримання від набувача щомісячних платежів згідно п.7 цього договору і довічне право на проживання відчужувача у вказаній квартирі. Разом з правом проживання в квартирі відчужувач несе повну відповідальність за шкоду спричинену його діями в процесі використання квартири. Однак при погіршенні стану квартири з форс-мажорних обставин, дій третіх осіб, незалежних від відчужувача, роботи на відновлення належного стану квартири, для створення умов нормальної життєдіяльності, покладаються на власника, тобто на набувача за його власні кошти».

Посилався на те, що 23 вересня 2011 року між ним та ОСОБА_5 було укладено договір довічного утримання, за яким набувач зобов`язався здійснювати за ним догляд, а відчужувач передав набувачу квартиру АДРЕСА_1 . 30 грудня 2013 року до вказаного договору були внесені зміни та доповнення про зміну набувача на ОСОБА_2 .

Вважав умови договору довічного утримання з врахуванням змін до нього, направлені лише на користь набувача, не в повній мірі відповідають меті його укладення.

Визначення суми грошового утримання позивача в договорі в сумі 500 гривень на місяць є недостатньою для повного грошового забезпечення. Також в договорі не визначено, який саме догляд має здійснювати за ним відповідач.

ОСОБА_2 не виконує належним чином умови пункту 8 договору довічного утримання та не проводить оплату грошового утримання з врахуванням індексу інфляції. Внаслідок такого порушення у відповідача перед позивачем утворився борг за три роки в сумі 13 980 гривень 22 копійки. Також підлягає стягненню три проценти річних від вказаної простроченої суми.

Умови пункту 14 договору довічного утримання не відповідають вимогам статтей 653, 756 ЦК України.

Умови пункту 26 договору довічного утримання є незаконними, оскільки обов`язком набувача за вказаним договором є догляд за належним станом квартири, яка перебуває у його власності. Ремонт у квартирі, в якій проживає позивач, проводити самостійно йому не під силу, а фінансова підтримка за договором довічного утримання на такі цілі не визначена.

В договорі довічного утримання не визначені обов`язки набувача по здійсненню догляду за позивачем, а тому він змушений витрачати власні кошти на організацію догляду за ним. З вказаною метою позивач уклав договір з Чернівецьким комунальним територіальним центром соціального обслуговування «Турбота» №368, згідно умов якого сплатив вказаній установі 1 204 гривні 75 копійок.

Також вважав, що в договорі довічного утримання повинно бути вказано конкретне місце на кладовищі, де буде похований позивач.

На пропозиції позивача щодо вказаних змін та доповнень до договору довічного утримання відповідач не реагує. Такі дії відповідача порушують його право на задоволення потреб та створення умов для нормальної життєдіяльності.

Зазначав, що йому також підлягають відшкодуванню 3 000 гривень витрат на оплату послуг ТОВ «Аудиторська фірма «Вест Аудит», яка здійснювала розрахунок інфляційних втрат в процесі підготовки позову.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 28 жовтня 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 887 гривень 97 копійок заборгованості за договором довічного утримання від 23 вересня 2011 року, зі змінами від 30 грудня 2013 року, 3 % річних від суми заборгованості в сумі 26 гривень 64 копійки, 1 500 гривень витрат на оплату послуг ТОВ «Аудиторська фірма «Вест Аудит», 500 гривень за надання правничої допомоги, 1 057 гривень 20 копійок судового збору, а всього 3 971 гривень 81 копійки.

Внесено наступні зміни та доповнення до договору довічного утримання від 23 вересня 2011року, зі змінами від 30 грудня 2013 року:

Перше і друге речення абзацу першого пункту сьомого викладено в новій редакції:

«Я, набувач - ОСОБА_2 , зобов`язуюсь довічно утримувати і доглядати відчужувача - ОСОБА_1 , тобто, забезпечувати грошовими ресурсами для задоволення потреб та створення умов для нормальної життєдіяльності, на які відчужувач самостійно буде забезпечувати себе харчуванням, одягом, лікарськими засобами, необхідними послугами та всім необхідним для повноцінного життя.

Сторони домовились, що утримання, у тому числі забезпечення харчуванням, одягом, вартість наборів непродовольчих товарів, необхідною допомогою, включаючи і медичну, має грошовий еквівалент і оцінюється сторонами за спільною згодою у розмірі 62,3% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, в розрахунку на місяць відповідного періоду, згідно з Законом України Про державний бюджет на відповідний рік.

Зазначені кошти щомісячно повинні надаватися набувачем відчужувачу шляхом банківського або поштового переказу, або готівкою під розписку про отримання коштів.»

Третє, четверте, п`яте, шосте, сьоме, восьме та дев`яте речення абзацу першого пункту сьомого залишено без змін.

Абзац другий пункту сьомого викладено в новій редакції:

«У виникненні в майбутньому потреби відчужувача у інших видах матеріального забезпечення чи потреби у покращенні догляду, що вплине на збільшення суми грошового забезпечення, ОСОБА_1 письмово ставить набувача до відома, сторони у випадку згоди вносять відповідні зміни до Договору у письмовій формі або вирішують спір в судовому порядку».

Абзац третій пункту сьомого викладено в новій редакції:

«Набувач зобов`язаний здійснити кремацію і поховання відчужувача після його смерті на Садгірському кладовищі міста Чернівці біля його матері - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та похована у секторі 18, та спорудити надгробний пам`ятник, або у разі неможливості цього компенсувати вартість кремації, ритуальних послуг, вартості надгробного пам`ятника особі, яка здійснить поховання та встановить надгробний пам`ятник».

Пункт восьмий викладено в новій редакції:

«Гроші на утримання повинні бути виплачені щомісячно до 10 числа поточного місяця шляхом банківського або поштового переказу, або готівкою під розписку про отримання коштів. У випадку необхідності зміни способу виплати/отримання щомісячного грошового забезпечення сторони договору повинні внести відповідні зміни до договору у письмовій формі».

Пункт чотирнадцятий викладено в новій редакції:

«Цей договір може бути розірваний за згодою сторін, а у випадку невиконання його істотних умов і відмови від добровільного розірвання однією зі сторін - у судовому порядку. При розірванні договору у судовому порядку відчужувач зобов`язаний повернути набувачу усі витрати, які набувач поніс при виконанні договору протягом його дії згідно пункту 9 цього договору».

Пункт двадцять шостий викладено в новій редакції:

«п.26. Істотними умовами договору вважатимуться вчасне отримання від набувача щомісячних платежів згідно п.7 цього Договору і довічне право на проживання відчужувача у вказаній квартирі. Разом з правом проживання в квартирі відчужувач несе повну відповідальність за шкоду спричинену його діями в процесі використання квартири. Однак при погіршенні стану квартири з форс-мажорних обставин, дій третіх осіб, незалежних від відчужувача, роботи на відновлення належного стану квартири, для створення умов нормальної життєдіяльності, покладаються на власника, тобто на набувача за його власні кошти».

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Суд виходив з того, що оскільки відповідач взяв на себе зобов`язання за договором довічного утримання забезпечити позивача матеріально не у мінімальному розмірі, а забезпечити грошовими ресурсами для повноцінного життя, встановлення в договорі суми грошового утримання в розмірі 500 гривень свідчить про порушення прав позивача як сторони договору.

Суд вважав, що позивач має право замінити щорічну індексацію твердої суми його грошового утримання, на індексацію, яку фактично щорічно здійснює держава при визначенні мінімального прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у відповідних Законах України Про державний бюджет на відповідний рік.

Позивач безпідставно бажає змінити умови договору в частині визначення оплачуваних щомісячних витрат на комунальні послуги, оскільки належних обґрунтувань про те, що встановленими обмеженнями щодо оплати послуг з водопостачання, електроенергії порушуються його права, або що у нього наявні потреби у значно більшому споживанні послуг з водопостачання та електроенергії, позовна заява не містить. Розмір комунальних послуг, оплату за які повинен здійснювати відповідач, відповідають необхідним вимогам для повноцінного життя позивача без обмежень в цій частині.

Суд вважав, що поняття: «у відповідності до засад справедливості та розумності» є доволі неконкретним та залишає надто багато простору для трактування на власний розсуд позивачем, коли саме набувач зобов`язаний збільшувати розмір матеріального забезпечення до потреб відчужувача. Фактично позивач на власний розсуд буде мати право вимагати суми збільшення грошового забезпечення, і у випадку відмови відповідача сплачувати більшу суму, призведе до набуття позивачем права на розірвання договору довічного утримання, що на думку суду є неприпустимим. В даному випадку це питання може бути вирішено шляхом переговорів між сторонами, або шляхом врегулювання спору в суді.

Враховуючи те, що відповідач не заперечує проти поховання позивача на Садгірському кладовищі місті Чернівці, у секторі 18 і його кремації, однак як встановлено в судовому засіданні, він не має фінансової можливості нести додаткові витрати на переоформлення договору довічного утримання, а також те, що дана вимога позивача не суперечить закону, суд вважав, що необхідно внести зміни в договір довічного утримання і абзац третій пункту сьомого викласти в новій редакції.

В чинній редакції договору довічного утримання не було згадки про встановлення надгробного пам`ятника на могилі позивача. Але враховуючи те, що відповідач згідний після смерті позивача кремувати його та поховати на кладовищі в Садгірському районі міста Чернівці, ця позовна вимога також підлягає задоволенню.

Пункт 8 договору довічного утримання необхідно викласти в редакції, в якій бажає позивач, оскільки це жодним чином не вплине на права та обов`язки сторін договору довічного утримання, а навпаки збільшує перелік способів отримання відчужувачем грошей від набувача.

Позивач в разі розірвання договору довічного утримання у судовому порядку, у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням відповідачем обов`язків за договором, не зобов`язаний повертати відповідачу усі витрати, які він поніс при виконанні договору протягом його дії згідно з пунктами 7-8 цього договору, оскільки дана норма суперечить частині 1 статті 756 ЦК України.

Що ж стосується зобов`язання повернення відповідачу грошових коштів, передбачених пунктом 9 договору, підстав для виключення цього пункту немає, оскільки сплата одноразового грошового утримання в розмірі 20 000 гривень не є характерною для договору довічного утримання, фактично ця сума була однією з найвагоміших підстав для укладення договору саме в редакції, яка не передбачала інших видів допомоги.

Вимоги позивача щодо внесення змін в пункт 26 договору довічного утримання є обґрунтованими та підлягають задоволенню. ОСОБА_6 є особою похилого віку, яка не має фізичної та матеріальної можливості, в разі настання форс-мажорних обставин, дій третіх осіб, незалежних від нього, які спричинили погіршення стану квартири, власними силами проводити роботи на відновлення належного стану квартири. В такому випадку відповідач повинен буде провести роботи по відновленню належного стану квартири, для створення умов нормальної життєдіяльності ОСОБА_6 . Після проведення таких робіт, ОСОБА_2 буде мати право звернутися з позовом до суду до винної особи про відшкодування заподіяної шкоди. Разом з тим, ОСОБА_6 несе повну відповідальність за шкоду спричинену його діями в процесі використання квартири.

З 1 червня 2015 по 31 грудня 2015 року, враховуючи рівень інфляції за цей період в розмірі 2,26 % відповідачем ці кошти були сплачені в належному розмірі. В 2016 році рівень інфляції склав 12,4 %, відповідно відповідачем не було сплачено цю суму в повному обсязі, а тому з нього необхідно додатково стягнути 527 гривень. В 2017 році рівень інфляції склав 13,7 %, відповідно відповідачем не було сплачено цю суму в повному обсязі, а тому з нього необхідно додатково стягнути 140 гривень. За період з 1 січня по 31 травня 2018 року рівень інфляції склав 4,37 %, відповідно відповідачем не було сплачено цю суму в повному обсязі, а тому з нього необхідно додатково стягнути 220 гривень 97 копійок. Всього ж за цей період з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 887 гривень 97 копійок. Розмір заборгованості є менший, ніж зазначено позивачем в позовній заяві, тому 3 % річних від вказаної суми заборгованості складає 26 гривень 64 копійки.

Позивач не надав жодних доказів тому, що він потребує допомоги, яка була надана Чернівецьким комунальним територіальним центром соціального обслуговування «Турбота».

Що стосується вимоги про стягнення коштів в сумі 62 гривні 96 копійок по оплаті за видачу довідки про рівень інфляції, то в цій частині також необхідно відмовити, оскільки експерт під час виготовлення свого висновку отримав інформацю з мережі Інтернет, відповідно необхідності в отриманні такої довідки у позивача не було.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції змінити. Стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором довічного утримання в сумі 13 980 гривень 22 копійки, інфляційні втрати в сумі 2 239 гривень 1 копійки, три проценти річних в сумі 629 гривень 91 копійка, 3 000 гривень витрат на оплату послуг ТОВ «Аудиторська фірма «Вест Аудит», 500 гривень за надання правничої допомоги, 1 204 гривні 75 копійок за надання соціальних послуг Чернівецьким комунальним територіальним центром соціального обслуговування «Турбота», 1 057 гривень 20 копійок судового збору, а всього 22 611 гривень 9 копійок.

Внести зміни та доповнення до договору довічного утримання від 23 вересня 2011 року, зі змінами від 30 грудня 2013 року, а саме четверте речення першого абзацу пункту сьомого доповнити після слів - електроенергія в обсязі 250 квт. год. словами: «та до 400 квт. год. в опалювальний період».

Абзац перший пункту сьомого доповнити десятим реченням в наступній редакції: «Якщо набувач сплачує комунальні послуги самостійно, то він зобов`язаний переоформити особові рахунки в комунальних підприємствах, несе відповідальність за виникнення заборгованості по сплаті комунальних послуг, при цьому відчужував від обов`язків за виникнення заборгованості по сплаті комунальних послуг звільняється».

Абзац другий пункту сьомого доповнити першим реченням і викласти в новій редакції: «Набувач зобов`язується до 1 січня 2020 року укласти договір з Чернівецьким комунальним територіальним центром соціального обслуговування «Турбота» для здійснення догляду та надання соціальних послуг відчужувачу, з додатковою, поза сумою місячного утримання, оплатою наданих послуг набувачем самостійно. У виникненні в майбутньому потреби відчужувача у інших видах матеріального забезпечення чи потреби у покращенні догляду, що вплине на збільшення суми грошового забезпечення, ОСОБА_1 письмово ставить набувача до відома, сторони у випадку згоди вносять відповідні зміни до договору у письмовій формі або вирішують спір в судовому порядку».

В абзаці третьому пункту сьомому змінити дату після слів - яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Пункт чотирнадцяти доповнити третім реченням і викласти в новій редакції:

« Це договір може бути розірваний за згодою сторін, а у випадку невиконання його істотних умов і відмови від добровільного розірвання однією зі сторін - у судовому порядку. При розірванні договору у судовому порядку відчужував зобов`язаний повернути набувачу усі витрати, які набувач поніс при виконанні договору протягом його дії згідно пункту 9 цього договору. Але якщо ініціатива розірвання договору виходила від набувача, то відчужував звільняється від будь-яких платежів.

В пункті двадцять п`ятому внести зміни після слів - коштів відповідно: «до п.7».

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині внесення змін до договору довічного утримання від 23 вересня 2011 року, де перше і друге речення абзацу першого пункту сьомого викладене в новій редакції:

«Я, набувач - ОСОБА_2 , зобов`язуюсь довічно утримувати і доглядати відчужувача - ОСОБА_1 , тобто, забезпечувати грошовими ресурсами для задоволення потреб та створення умов для нормальної життєдіяльності, на які відчужувач самостійно буде забезпечувати себе харчуванням, одягом, лікарськими засобами, необхідними послугами та всім необхідним для повноцінного життя.

Сторони домовились, що утримання, у тому числі забезпечення харчуванням, одягом, вартість наборів непродовольчих товарів, необхідною допомогою, включаючи і медичну, має грошовий еквівалент і оцінюється сторонами за спільною згодою у розмірі 62,3% від прожиткового мінімуму для осіб, які вставили працездатність, в розрахунку на місяць відповідного періоду, згідно Закону України Про державний бюджет на відповідний рік.

Зазначені кошти щомісячно повинні надаватися набувачем відчужувачу шляхом банківського або поштового переказу, або готівкою під розписку про отримання коштів».

Також просить скасувати судове рішення в частині стягнення з відповідача 1 500 гривень витрат на оплату послуг ТОВ «Аудиторська фірма «Вест Аудит» і у задоволенні вказаних вимог відмовити.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційну скаргу

Апелянти посилаються на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_1 зазначав, що суд не встановив належним чином обставини справи та зробив неправильні розрахунки боргу за договором довічного утримання та трьох процентів річних.

Суд необґрунтовано зменшив суму, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування оплати послуг ТОВ «Вест Аудит».

Чернівецький комунальний територіальний центр соціального обслуговування «Турбота» виконує обов`язки відповідача за договором довічного утримання, а тому оплата за такі послуги повинна бути стягнута з ОСОБА_2 .

Зазначав про необхідність збільшення ліміту електроенергії у четвертому реченні абзацу першого пункту 7 договору довічного утримання в опалювальному періоді.

Суд першої інстанції неправильно вказав дату смерті його матері.

Суд не дослідив, що у пункту 25 договору, при оцінці виконання грошових зобов`язань набувача, йде посилання на пункт шостий, який не стосується грошових зобов`язань, а лише підтверджує відсутність в належній квартирі, що відчужується, малолітніх та неповнолітніх членів сім`ї відчужувача, які мають право на користування цим житлом.

ОСОБА_2 зазначав, що норми закону, якими встановлений прожитковий мінімум не передбачають його застосування до договорів довічного утримання. Обов`язок відповідача на утримання позивача ґрунтується на умовах договору довічного утримання, які визначені сторонами цього договору. Відповідач належним чином виконує взяті на себе договірні зобов`язання, а тому підстави для його зміни відсутні.

Оплати позивачем послуг ТОВ «Аудиторська фірма «Вест Аудит» не є судовими витратами, а тому не можуть бути стягненні з відповідача.

Узагальнені доводи та заперечень інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного міста Чернівці від 28 жовтня 2019 року залишити без задоволення.

Посилається на те, що за період з 2015 по 2018 року ним було перераховано позивачу 20 605 гривень, що перевищує суму зобов`язань, які він мав виконати за умовами договору довічного утримання.

Звіт від 21 червня 2018 року є неналежним доказом у справі, оскільки він не відповідає вимогам статті 102 ЦПК України.

Зазначав, що він виконує належним чином умови договору довічного утримання, а тому підстави для його зміни в частині збільшення норми витрат на споживання електроенергії та обов`язків укласти договір з Чернівецьким комунальним територіальним центром соціального обслуговування «Турбота» відсутня.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного міста Чернівці від 28 жовтня 2019 року залишити без задоволення.

Посилається на те, що відповідач неналежним чином виконує пункт 8 договору довічного утримання, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 13 980 гривень 22 копійки. Вважав, що суд першої інстанції правильно змінив умови пункту 7 договору довічного утримання.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 зазначає, що розрахунки ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу є помилковими, а звіт 21 червня 2018 року є правильним та відповідає вимогам закону. Відмова набувача від внесення змін в договір щодо збільшення норми витрат на споживання електроенергії та обов`язків укласти договір з Чернівецьким комунальним територіальним центром соціального обслуговування «Турбота» порушує його права на задоволення потреб та створення умов для нормальної життєдіяльності.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

23 вересня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Кривцовою К.Т., реєстровий №15321, за яким ОСОБА_1 передавав у власність ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 та взамін чого ОСОБА_5 зобов`язувалася утримувати ОСОБА_1 довічно на умовах договору. (а.с.39-42).

30 грудня 2013 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір про зміну набувача в договорі довічного утримання, посвідченого Кривцовою К.Т., приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу 23 вересня 2011 року, за реєстровим № 15321 та внесення змін та доповнення до нього, згідно якого сторони домовились внести зміни та доповнення до договору довічного утримання та викласти в їх іншій редакції, зокрема згідно пункту 1 умов договору набувачем квартири АДРЕСА_1 ставав ОСОБА_2 та взамін чого він зобов`язувався утримувати ОСОБА_1 довічно на умовах договору. (а.с.43-26).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до статті 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно статті 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Щодо вимог про внесення змін до договору довічного утримання слід зазначити наступне.

Згідно частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційним судом встановлено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права в частині вирішення позовної вимоги про внесення змін до договору довічного утримання, а тому суд апеляційної інстанції має право вийти за межі доводів та вимог апеляційних скарг.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

У частині 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Підстави для зміни або розірвання договору визначені статтею 651 ЦК України і за загальним правилом, викладеним в частині першій цієї статті, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Про зміну або розірвання договору в порядку частини 1 статті 651 ЦК України сторони вправі домовитися в будь-який час на свій розсуд (крім випадків, обумовлених законодавчо).

Разом з тим, законодавець передбачає випадки, коли розгляд питання про внесення змін до договору чи про його розірвання передається на вирішення суду за ініціативою однієї із сторін.

Так, за частиною 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Зміна умов договору (чи його розірвання) в судовому порядку з причин істотного порушення договору є правовим наслідком порушення зобов`язання іншою стороною договору у відповідності до пункту 2 частини 1статті 611 ЦК України, тобто, способом реагування та захисту права від порушення договору, яке вже відбулося.

Іншими підставами для зміни або розірвання договору в судовому порядку (крім істотного його порушення) відповідно до частини 2 статті 651 ЦК України є випадки, встановлені законом або договором, і настання таких випадків зумовлює право сторони ініціювати в судовому порядку питання зміни чи припинення відповідних договірних правовідносин.

Те, що сторона спору не скористалася процедурою його позасудового врегулювання, не позбавляє її права реалізувати своє суб`єктивне право на зміну чи припинення договору та вирішити існуючий конфлікт у суді в силу прямої вказівки, що міститься у частині 2 статті 651 ЦК України.

Підставами для виникнення юридичного спору про внесення змін у договір чи про його розірвання, який підлягає вирішенню судом є обставини, наведені у частині 2 статті 651 ЦК України, і ці обставини виникають в силу прямо наведених у цій нормі фактів та подій, що зумовлюють правову невизначеність у суб`єктивних правах чи інтересах. Такі підстави та умови виникнення юридичного спору у правовідносинах є однаковими незалежно від їх суб`єктного складу (за участі фізичних чи юридичних осіб) та змісту правовідносин (цивільні чи господарські).

Право особи на звернення до суду для внесення змін у договір (чи його розірвання) у передбаченому законом випадку відповідає статті 16 ЦК України, способам, передбаченим нею (зміна чи припинення правовідношення) та не може ставитися в залежність від поінформованості про позицію іншої сторони чи волевиявлення іншої сторони.

За частинами 1 та 2 статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Як вбачається зі змісту зазначеної норми права, законодавець розуміє як істотне таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладені договору.

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, встановлених зазначеною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини 2 статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення має вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

За частиною 4 статті 652 ЦК України зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Суд апеляційної інстанції не може погодитись з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для внесення змін до договору довічного утримання з мотивів, наведених у позовній заяві, адже позивач не навів виняткових випадків, з якими законодавець пов`язує можливість примусу сторони договору до продовження дії цього договору на змінених умовах.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постановах від 12 лютого 2019 року у справі №914/2649/17 та від 6 серпня 2019 у справі №369/6263/16-ц.

Щодо вимог позивача про стягнення боргу з оплати грошового утримання слід зазначити наступне.

Відповідно до пункту 7 договору довічного тримання вбачається, що сторони домовились, що утримання, у тому числі забезпечення харчуванням, одягом, необхідною допомогою, включаючи і медичну, має грошовий еквівалент і оцінюється сторонами за спільною згодою у розмірі 500 гривень на місяць, які будуть щомісяця надаватися відчужувачу шляхом банківського або поштового переказу, або готівкою під розписку.

Згідно пункту 8 договору довічного утримання сума грошового утримання підлягає індексації та нараховується щорічно в лютому місяці чергового року за попередній рік з врахуванням річного індексу інфляції споживчих цін за інформацією Державної служби статистики України.

Згідно частини 1 статті 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 надає власний розрахунок грошового утримання, який зроблений ним на підставі умов договору довічного утримання. З вказаного розрахунку вбачається, що відповідач тлумачить умови договору таким чином, що сума грошового утримання має збільшуватися кожного року, враховуючи річний індекс інфляції споживчих цін та суму грошового утримання встановлену за попередній рік. Аналогічно тлумачить умови договору і позивач ОСОБА_1 , що вбачається з його розрахунків наданих суду у заявах по суті. Однак сторони роблять різні розрахунки сум грошового утримання, які мали бути сплачені за період з 1 червня 2015 року по 31 травня 2018 року.

З огляду на положення статті 213 ЦК України, враховуючи аргументи сторін, викладені в заявах по суті, розрахунки сум грошового утримання, які підлягали сплаті за період з 1 червня 2015 року по 31 травня 2018 року, апеляційний суд приходить до висновку, що сторони досягли згоди про те, що встановлена сума грошового утримання за попередній календарний рік в лютому підлягає індексації відповідно до пункту 8 договору з урахуванням річного індексу інфляції споживчих цін.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до квитанцій, наданих сторонами вбачається, що платежі відповідно до договору довічного утримання здійснювалися відповідачем одним платежем разом з оплатою комунальних платежів, а тому розділити такі суми не є можливим. Разом з тим апеляційний суд бере до уваги пояснення відповідача, який здійснював оплату грошового утримання та виходить з того, що ним сплачувалися суми грошового утримання в розмірі 500 гривень щомісяця, а різниця суми вказаної у квитанціях йшла на погашення комунальних послуг.

Апеляційним судом встановлено наявність боргу відповідача за договором довічного утримання в сумі 12 294 гривень 43 копійки, виходячи з наступного розрахунку:

Індекс споживчих цін за 2014 рік складав 124,9 процентів.

З 1 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року (7 місяців) відповідно до пункту 8 договору довічного утримання, сума грошового утримання в розмірі 500 гривень підлягає індексації з урахуванням річного індексу інфляції споживчих цін за 2014 рік та така сума на 2015 рік становить 624 гривні 50 копійок, виходячи з наступного розрахунку: 500х124,9%=624,5.

За вказаний період відповідачем відповідно до умов договору підлягало сплаті грошове утримання на загальну суму 4 371 гривня 50 копійок (624,5х7=4371,5).

З квитанцій від 11 червня, 9 липня, 10 серпня, 9 вересня, 9 жовтня, 9 листопада , 2 грудня 2015 року вбачається, що відповідачем було сплачено 3 500 гривень грошового утримання.

З квитанції від 8 квітня 2016 року вбачається, що відповідачем було сплачено 217 гривень на погашення інфляційних втрат.

Тобто сума боргу за період з 1 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року складала 654 гривні 50 копійок (4371,5-(3500+217=3717)=654,5)

Індекс споживчих цін за 2015 рік складав 143,3 процента.

З 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року відповідно до пункту 8 договору довічного утримання, сума грошового утримання в розмірі 624 гривень 50 копійок підлягає індексації з урахуванням річного індексу інфляції споживчих цін за 2015 рік та така сума на 2016 рік становить 894 гривень 91 копійка, виходячи з наступного розрахунку: 624,5х143,3%=894,91.

За вказаний період відповідачем відповідно до умов договору підлягало сплаті грошове утримання на загальну суму 10 738 гривень 92 копійки (894,91х12=10738,92).

З квитанцій від 6 січня, 3 лютого, 9 березня, 8 квітня, 5 травня, 7 червня, 8 липня, 9 серпня, 6 вересня, 6 жовтня, 9 листопада, 7 грудня 2016 року вбачається, що відповідачем було сплачено 6 000 гривень грошового утримання.

З квитанції від 16 лютого 2017 року вбачається, що відповідачем було сплачено 562 гривні на погашення інфляційних втрат.

Тобто сума боргу з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року складала 4 176 гривень 92 копійки (10738,92-(6000+652=6562)=4176,92).

Індекс споживчих цін за 2016 рік складав 112,4 процента.

З 1 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року відповідно до пункту 8 договору довічного утримання, сума грошового утримання в розмірі 894 гривні 91 копійка підлягає індексації з урахуванням річного індексу інфляції споживчих цін за 2016 рік та така сума на 2017 рік становить 1 005 гривень 88 копійок, виходячи з наступного розрахунку: 894,91х112,4%=1005,88.

За вказаний період відповідачем відповідно до умов договору підлягало сплаті грошове утримання на загальну суму 12 070 гривень 56 копійок (1005,88х12=12070,56).

З квитанцій від 6 січня,10 лютого, 7 березня, 6 квітня, 8 травня, 9 червня, 7 липня, 5 серпня, 5 вересня, 9 жовтня, 4 листопада, 6 грудня 2016 року вбачається, що відповідачем було сплачено 6 000 гривень грошового утримання.

З квитанції від 7 лютого 2018 року вбачається, що відповідачем було сплачено 570 гривень на погашення інфляційних втрат.

Тобто сума боргу складала 5500 гривень 56 копійок (12 070,56-(6000+570=6570)=5500,56).

Індекс споживчих цін за 2017 рік складав 113,7 процента.

З 1 січня 2018 року по 31 травня 2018 року (5 місяців) відповідно до пункту 8 договору довічного утримання, сума грошового утримання в розмірі 1 005 гривень 88 копійок підлягає індексації з урахуванням річного індексу інфляції споживчих цін за 2017 рік та така сума на 2018 рік становить 1 143 гривень 69 копійок, виходячи з наступного розрахунку: 1005,88х113,7%=1143,69.

За вказаний період відповідачем відповідно до умов договору підлягало сплаті грошове утримання на загальну суму 5718 гривень 45 копійок (1143,69х5=5718,45).

Згідно квитанції від 4 січня, 7 лютого, 6 березня, 6 квітня, 7 травня вбачається, що відповідачем було сплачено 2 500 гривень грошового утримання.

З квитанції від 9 березня 2019 року вбачається, що відповідачем було сплачено 1 256 гривень на погашення інфляційних втрат.

Тобто сума боргу складала 1962 гривні 45 копійок (5718,45-(2500+1256=3756)=1962,45).

З огляду на вказані розрахунки, внаслідок неналежного виконання зобов`язань за договором довічного утримання загальна сума боргу відповідача з оплати грошового утримання позивачу складає 12 294 гривні 43 копійки. (654,5+4176,92+5500,56+1962,45=12294,43)

Щодо вимог позивача про стягнення трьох процентів річних слід зазначити наступне.

Аналіз пункту 8 договору довічного утримання дає підстави зробити висновок про те, що сума грошового утримання встановлюється щорічно у лютому місяці з врахування індексу інфляції за попередній рік, а отже має бути сплачена не пізніше 28 лютого чергового року.

З позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути три проценти річних за період з 1 березня 2016 року по 1 листопада 2018 року та здійснює розрахунок з боргу, який мав бути сплачений протягом 2015-2017 років.

Відповідач повинен був виконати своє грошове зобов`язання зі сплати грошового утримання з врахування індексу інфляції споживчих цін за період з 1 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року - 28 лютого 2016 року, а отже з 1 березня 2016 року по 1 листопада 2018 року прострочив таке зобов`язання в сумі 654 гривні 5 копійок на 976 днів.

Три проценти річних за вказаний прострочений період складають 52 гривні 52 копійки, виходячи з наступного розрахунку: 654,5/100х3=19,64/365х976=52,52.

Відповідач повинен був виконати своє грошове зобов`язання зі сплати грошового утримання з врахування індексу інфляції споживчих цін за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року - 28 лютого 2017 року, а отже з 1 березня 2017 року по 1 листопада 2018 року прострочив таке зобов`язання в сумі 4 176 гривень 92 копійки на 611 днів.

Три проценти річних за вказаний прострочений період складають 209 гривень 77 копійок, виходячи з наступного розрахунку: 4176,92/100х3=125,31/365х611=209,77.

Відповідач повинен був виконати своє грошове зобов`язання зі сплати грошового утримання з врахування індексу інфляції споживчих цін за період з 1 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року - 28 лютого 2018 року, а отже з 1 березня 2018 року по 1 листопада 2018 року прострочив таке зобов`язання в сумі 5500 гривень 56 копійок на 246 днів.

Три проценти річних за вказаний прострочений період складають 111 гривень 22 копійки, виходячи з наступного розрахунку: 5500,56/100х3=165,02/365х246=111,22.

Отже, загальна сума трьох процентів річних складає 373 гривні 51 копійка (52,52+209,77+111,22=373 гривні 51 копійка).

Щодо вимог позивача про стягнення витрат з оплати послуг, наданих Чернівецьким комунальним територіальним центром соціального обслуговування «Турбота»

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

З умов договору довічного утримання від 23 вересня 2011 року, зі змінами від 30 грудня 2013 року вбачається, що сторони не встановлювали право позивача у випадку неналежного виконання його умов звернутися до Чернівецького комунального територіального центру соціального обслуговування «Турбота» з метою надання необхідних йому послуг з подальшим відшкодуванням вартості таких послуг з відповідача.

З огляду на вказане у задоволенні зазначеної позовної вимоги слід відмовити з підстав які зазначені вище.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення в частині стягнення боргу за договором довічного утримання, трьох процентів річних та зміну договору довічного утримання з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його в цій частині слід скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором довічного утримання та трьох процентів річних слід задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12 294 гривні 43 копійки боргу за договором довічного утримання та три проценти річних в сумі 373 гривні 51 копійка.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну договору довічного утримання слід відмовити.

Рішення суду в частині відмови в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат з оплати послуг, наданих Чернівецьким комунальним територіальним центром соціального обслуговування «Турбота» слід змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постави.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до правил статті 141 ЦПК України слід змінити розподіл судових витрат.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову в позові в частині зміни договору довічного утримання та часткове задоволення позову про стягнення грошових коштів на суму 12 667 гривень 94 копійки, що становить 67,95 процента від ціни позову (18 643 гривень 13 копійок).

З квитанцій від 21 серпня 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 за подання до суду позовної заяви сплатив судовий збір в сумі 1 409 гривень 60 копійок (а.с.93 т.1).

З квитанції від 13 грудня 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 за подання до суду апеляційної скарги на ухвалу суду сплатив судовий збір в сумі 352 гривні 40 копійок (а.с.18 т.1).

З квитанції від 13 листопада 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 за подання до суду апеляційної скарги сплатив судовий збір в сумі 2 305 гривень 20 копійок, хоча мав сплатити відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» в сумі 2114 гривень 40 копійок (а.с.4 т.2).

З квитанції №3_12 від 28 листопада 2019 року вбачається, що ОСОБА_2 сплатив за подання до суду апеляційної скарги судовий збір в сумі 1 153 гривні, хоча мав сплатити 1 057 гривень 20 копійок.

Отже, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1317 гривень 1 копійка в рахунок відшкодування судових витрат, виходячи з наступного розрахунку: 704,8+1057, 20+176,2 = 1938,2/100х67,95=1 317 гривень 1 копійка, де

704,8 - сума судового збору, сплачена позивачем за подання до суду позовної заяви майнового характеру;

1057,2 - сума судового збору, сплачена позивачем за подання до суду апеляційної скарги на рішення;

176,2 - половина суми судового збору, сплачена за подання до суду апеляційної скарги на ухвалу суду;

67,95 - процент задоволених позовних вимог майнового характеру від ціни позову.

Відповідач рішення суду в частині вирішення позовної вимоги майнового характеру не оскаржував.

З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 1 057 гривень 20 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Згідно частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 259 гривень 81 копійку в рахунок відшкодування судових витрат (1317,01-1057,2=259,81).

Апеляційний суд вважає, що витрати на оплату послуг ТОВ «Аудиторська фірма «Вест Аудит» в сумі 3 000 гривень та оплату довідки органу статистики не підлягають розподілу між сторонами, оскільки не є судовими витратами в розумінні статті 133 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 28 жовтня 2019 року в частині стягнення боргу за договором довічного утримання, трьох процентів річних та зміну договору довічного утримання скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором довічного утримання та трьох процентів річних задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12 294 (дванадцять тисяч двісті дев`яносто чотири) гривні 43 копійки боргу за договором довічного утримання та три проценти річних в сумі 373 (триста сімдесят три) гривні 51 копійка.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну договору довічного утримання відмовити.

Рішення суду в частині відмови в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат з оплати послуг, наданих Чернівецьким комунальним територіальним центром соціального обслуговування «Турбота» змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постави.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 259 (двісті п`ятдесят дев`ять) гривень 81 копійку в рахунок відшкодування судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Дата складання повної постанови 15 січня 2020 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: А.І. Владичан

Н.Ю. Половінкіна