ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

21 січня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/6014/14

Головуючий у першій інстанції Сапон А. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/209/20

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Мамонової О.Є.,

суддів Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

розглянув клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи за загальними правилами з викликом сторін та витребування письмових доказів по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 серпня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

у с т а н о в и в :

Не погоджуючись з рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 серпня 2014 року, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, крім іншого, просив судове засідання в апеляційній інстанції проводити за його участі або участі його представника.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 27.12.2019 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про проведення судового засідання за його участі або участі його представника відмовлено, справу призначено до розгляду в приміщенні Чернігівського апеляційного суду за адресою: вул. Гетьмана Полуботка, 2, м. Чернігів, у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

17.01.2020 заявник звернувся до апеляційного суду з клопотанням про розгляд даної справи за загальними правилами з викликом сторін, в якому, посилаючись на ч. 1 ст. 369 ЦПК України, зазначає, що станом на грудень 2019 року його заборгованість зі сплати аліментів становила 78 165,50 грн. Вказує, що на підтвердження даних, викладених в апеляційній скарзі, ним направлені заяви про надання інформації до відділу економічного розвитку та реєстрації Бахмацької районної державної адміністрації Чернігівської області, КП «Прилуцьке МБТІ» Чернігівської обласної ради, відділу економічного розвитку та реєстрації Чернігівської міської ради, КП «Чернігівське МБТІ» Чернігівської обласної ради, Головного сервісного центру МВС України, ГУ ДФС України, однак відповіді на вказані заяви ще не отримано. У зв`язку з чим просив витребувати у вказаних служб:

- інформацію щодо транспортних засобів, які у період часу з 01.01.2002 по даний час були зареєстровані за ОСОБА_1 особисто, а також за ОСОБА_2 ;

- інформацію щодо доходів, отриманих за період з 01.01.2002 по даний час ОСОБА_1 особисто, а також ОСОБА_2 ;

- інформацію щодо нерухомого майна, яке знаходиться чи знаходилось на території м. Бахмач та Бахмацького району і на території м. Чернігів, за період з 01.01.2002 по даний час та було зареєстроване за ОСОБА_1 особисто, а також за ОСОБА_2 .

Зазначене клопотання не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

За положеннями ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Згідно положень ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене, зокрема, для розгляду малозначних справ.

Частинами 1, 2 ст. 274 ЦПК України передбачено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Пунктом 1 частини 4 статті 274 ЦПК України встановлено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частинами 1, 3 ст. 369 ЦПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Враховуючи вищевказані норми процесуального законодавства, справи про стягнення аліментів підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для розгляду справи у судовому засіданні з викликом учасників справи.

За положеннями ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Аналогічний принцип цивільного судочинства визначено та закріплено у ч. 3 ст. 2 ЦПК України, сутність якого розкрита у ст. 12 цього Кодексу.

Згідно ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно приписів ч. 5, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Частиною 1 статті 84 ЦПК України встановлено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтовує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу (ч. 2 ст. 84 ЦПК України).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Зважаючи на положення ч. 2, 3 ст. 83, ч. 1 ст. 84, ч. 2 ст. 367 ЦПК України, всі докази мали бути додані відповідачем до апеляційної скарги, або в апеляційній скарзі мало бути заявлено відповідне клопотання.

Клопотання відповідача не містить обґрунтування неможливості його подання разом з апеляційною скаргою з причин, що не залежали від відповідача. Крім того, відповідачем у клопотанні про витребування доказів не зазначено, на підтвердження яких обставин вони мають бути витребувані, причини та докази неможливості самостійного їх отримання.

За викладених обставин, клопотання ОСОБА_3 про витребування доказів підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. 260, 365, 367, 368, 369 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Клопотання ОСОБА_1 про витребування письмових доказів та розгляд справи з викликом сторін залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Копію ухвали направити Мовчану Олександру ОСОБА_4 .

Головуючий: Судді: