_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 1512/5355/2012
Провадження № 4-с/947/34/20
УХВАЛА

23.01.2020

Київський районний суд м. Одеси

У складі головуючого судді Калашнікової О.І.

При секретарі Шеховцевій О.В.

За участю представників сторін ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за скаргою

ОСОБА_4 на дії державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Середіна Олександра Сергійовича,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Київського райсуду м. Одеси від 22.12.2019 року відкрите провадження по справі за скаргою ОСОБА_4 на дії державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Середіна Олександра Сергійовича щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №54843649 від 09.10.2017 року з примусового виконання ухвали Київського райсуду м. Одеси №1512/5355/2012 року від 27.11.2013 року про затвердження мирової угоди.

В судовому засіданні представник ОСОБА_4 адвокат Горик В.М., підтримуючи вимоги заявника, стверджував, що дії державного виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження не містяться на вимогах ЗУ «Про виконавче провадження», тому як виконавчий документ ухвала суду про затвердження мирової угоди не відповідає положенням ч.1 ст.4 і ч.1 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції, що була чинною станом на дату винесення судом ухвали: у документі відсутня дата видачі, а вказана тільки дата винесення ухвали; не вказане місце проживання (фактичного перебування), дата народження, ОСОБА_5 боржника; не зазначено строк пред`явлення документу до виконання; не виписана резолютивна частина рішення, що передбачає заходи його примусового виконання. В межах відкритого виконавчого провадження постановами інших державних виконавців виносились постанови про арешт майна боржника та про арешт грошових коштів боржника. Заявник зазначив, що постанови державних виконавців про відкриття виконавчого провадження, про арешт майна та про арешт грошових коштів не отримувала, про наявність цих постанов довідалась у грудні місяці 2019 року при оформленні відповідних документів для підприємницької діяльності.

Адвокат заявника доводить, що неправомірні постанови державних виконавців порушують права та інтереси ОСОБА_4 яка бажає займатися підприємницькою діяльністю, тому ОСОБА_4 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця і вимагає ухвалити рішення, яким скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 09.10.2017 року, постанову про арешт майна від 11.01.2019 року і постанову про арешт грошових коштів від 17.07.2019 року.

Головний державний виконавець Першого Київського ВДВС ГТУЮ в Одеській області Шапоренко Д.В. вважає скаргу ОСОБА_4 необґрунтованою. Державний виконавець стверджує, що постанова про відкриття виконавчого провадження 09.10.2017 року виносилась на підставі заяви стягувача про примусове виконання ухвали суду у відповідності до вимог ЗУ «Про виконавче провадження».

Представник ТОВ «ОТП Факторінг Україна» (стягувач) також стверджує, що постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження є правомірною, а боржник звернувся до суду з цією скаргою з метою уникнути виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором.

Судом встановлено: 25.11.2005 року Акціонерний комерційний банк «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна») і ОСОБА_4 уклали договір кредиту, за умовами якого банк надав, а ОСОБА_4 отримала кредитні кошти в сумі 100 000 дол.США на строк до 28.11.2025 року. 08.08.2007 року Банк і ОСОБА_4 уклали ще один договір кредиту, за умовами якого банк надав, а ОСОБА_4 отримала кредитні кошти в сумі 100 000 дол.США на строк до 08.08.2025 року. Договори укладені сторонами на умовах цільового використання кредитних коштів, повернення, платності. У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитних договорів у позичальника утворилась заборгованість і банк у 2012 році звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитними договорами. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13.01.2013 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було задоволено і з ОСОБА_4 на користь товариства стягнута заборгованість за кредитним договором №1, яка складалась з боргу за кредитом в сумі 716395,37 грн., боргу за відсотками в сумі 134726,8 грн., пені в сумі 191863,13 грн. і заборгованості за кредитним договором №2, яка складалась з боргу за кредитом в сумі 658 434,85 грн., боргу за відсотками в сумі 114129,68 грн., пені в сумі 186559,4 грн.

На виконання рішення суду 30.09.2013 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» отримало виконавчий лист №1512/5355/2012, який надав до Першого Київського відділу ДВС для примусового виконання. 18.10.2013 року було відкрите виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №1512/5355/2012. 21.10.2013 року стягувач звернувся з письмовою заявою до державного виконавця про передачу до Київського райсуду м. Одеси мирової угоди для затвердження. Мирову угоду стягувач і боржник уклали 11.10.2013 року з метою визначення порядку виконання виконавчого листа №1512/5355/2012. Ухвалою Київського райсуду м. Одеси від 27.11.2013 року затверджено мирову угоду, укладену ОСОБА_4 і ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

05.10.2017 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до Першого Київського ВДВС з заявою про примусове виконання ухвали суду №1512/5355/2012, якою було затверджено мирову угоду. Постановою головного державного виконавця Першого Київського ВДВС Середіним О.С. від 09.10.2017 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання ухвали суду №1512/5355/2012, виданої Київським райсудом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг» у розмірі 1624723,3 грн.

Дослідивши надані учасниками виконавчого провадження докази і наведені доводи, суд дійшов висновку, що скарга є частково обґрунтованою.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» .

Відповідно до статті 1 Закону «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За імперативними приписами статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Державною виконавчою службою підлягають виконанню зокрема ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом (пункт 2 частини 2 статті 17 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до вимог ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника ОСОБА_6 фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Мирова угода, затверджена судом, передбачає її добровільне виконання з боку сторін виконавчого провадження, але Закон України «Про виконавче провадження» містить норму, згідно з якою виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, а саме ухвали суду за заявою стягувача.

Оскільки ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом, то як виконавчий документ повинна містити у своїй резолютивній частині не лише вказівку про затвердження мирової угоди, а й інші передбачені законодавством ознаки та відомості, зокрема, щодо умов, розміру і строків виконання зобов`язань сторін тощо. За недодержання відповідних вимог ухвала про затвердження мирової угоди не може вважатися виконавчим документом, що підлягає виконанню державною виконавчою службою.

Відповідна правова позиція відображена в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2018 року у справі № 910/12230/16.

У даному випадку ухвала Київського райсуду м. Одеси про визнання мирової угоди, укладеної стягувачем ТОВ «ОТП Факторинг Україна» і боржником ОСОБА_4 11.10.2013 року не відповідає вимогам ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження». Ухвалою суду не визначена загальна сума заборгованості боржника за обома кредитними договорами (цю суму у постанові про відкриття виконавчого провадження державний виконавець зазначив не з ухвали суду, а з заяви стягувача), не визначені дати та суми періодичних платежів, які боржник має сплачувати на користь стягувача, що вказує на відсутність в ухвалі обов`язкових для виконавчого документу даних, на підставі яких державний виконавець має здійснювати примусове стягнення грошових коштів у разі відмови боржника від добровільного виконання ухвали суду. Посилання представника стягувача на те, що до мирової угоди було укладено графік погашення заборгованості, відповідно до якого і було розраховано суму заборгованості ОСОБА_4 станом на жовтень 2017 року не підтверджено належними доказами - графік не додано до заяви про виконання ухвали суду, не зазначено цей графік і в ухвалі суду. Окрім того, до прав та обовязків державного виконавця не віднесено трактування або тлумачення змісту виконавчого документа.

Таким чином, при винесенні 09.10.2017 року постанови про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання ухвали Київського райсуду м. Одеси №1512/5355/2012 року головний державний виконавець Першого Київського ВДВС міста Одеси ГТУЮ в Одеській області Середін О.С. діяв з порушенням вимог ЗУ «Про виконавче провадження», тому постанова є неправомірною і підлягає скасуванню.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 про наявність оскаржуваної постанови державного виконавця довідалась в грудні 2019 року. Відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження» постанова про відкриття виконавчого провадження надсилається учасникам виконавчого провадження рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Суд не отримав належних доказів того, що державний виконавець постанову про відкриття виконавчого провадження направляв боржнику за місцем його реєстрації (фактичного проживання). Суд звертає увагу, що в ухвалі суду адреса боржника не вказана.

Постанови державного виконавця про арешт майна і грошових коштів, винесених в межах виконавчого провадження, відкритого з порушенням вимог ЗУ «Про виконавче провадження» також є неправомірними.

Вимоги позивача в частині зобов`язання Першого Київського ВДВС винести постанову про повернення стягувачу виконавчого документу без прийняття до провадження, виключити з єдиного реєстру боржників ОСОБА_7 , повідомити суд і заявника не пізніше, ніж у 10 денний строк про виконання ухвали суду не підлягають задоволенню, тому як не містяться на вимогах закону.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Пунктом 20 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» передбачено, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

У відповідності до вимог ч.1,ч.2 ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу та у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Керуючись ст.ст.447-451 ЦПК України, суд

Ухвалив:

Визнати скаргу ОСОБА_4 на дії державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області частково обґрунтованою.

Визнати дії головного державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Середіна Олександра Сергійовича з винесення 09.10.2017 року постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання ухвали Київського райсуду м. Одеси №1512/5355/2012 від 27.11.2013 року неправомірними.

Зобов`язати посадових осіб Першого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області скасувати постанову від 09.10.2017 року про відкриття виконавчого провадження №54843649, скасувати постанову про арешт майна боржника від 11.01.2019 року в межах виконавчого провадження №54843649, скасувати постанову про арешт коштів боржника від 17.07.2019 року в межах виконавчого провадження №54843649.

В іншій частині скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Київський райсуд м. Одеси протягом 15 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 23.01.2020 року.

Суддя Калашнікова О. І.