Справа № 128/2870/20
РІШЕННЯ

Іменем України

09 грудня 2020 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Бондаренко О.І.

секретаря судового засідання Нагірняк Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування земельною ділянкою, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування земельною ділянкою, посилаючись на те, що їй належить на праві приватної власності 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 . Співвласником іншої 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 фактично являється її мій брат ОСОБА_2 , який успадкував 1/2 частку вищевказаного будинку після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , так як постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України свідчить про прийняття ним спадщини. На даний час, фактично у них з братом ОСОБА_2 перебуває у спільному користуванні земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа вказаної земельної ділянки становить 0,3395 га (з яких 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд, 0,0895 га для ведення особистого селянського господарства). Вказує, що фактично у її користуванні перебуває земельна ділянка загальною площею 0,1402 га, з яких: 0,1228 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та 0,0174 га для ведення особистого селянського господарства. У користуванні брата-відповідача ОСОБА_2 фактично перебуває земельна ділянка загальною площею 0,1993 га, з яких: 0,1272 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та 0,0721 га для ведення особистого селянського господарства. В серпні місяці 2020 року сторони звернулися до ФОП ОСОБА_4 з метою встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з метою подальшої приватизації земельної ділянки, та на їх замовлення було виготовлено план розподілу земельної ділянки (по фактичному користуванню), з чим вони обоє погодилися. В подальшому відповідач не погодився з розподілом земельної ділянки та встановленими межами.

За наведених обставин позивачка звернулася до суду із позовом, за яким просить встановити порядок користування земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_1 у користування земельну ділянку, площею 0,1402 га, з яких: 0,1228 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та 0,0174 га для ведення особистого селянського господарства; ОСОБА_2 виділити у користування земельну ділянку, площею 0,1993 га, з яких: 0,1272 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та 0,0721 га для ведення особистого селянського господарства, відповідно до розподілу земельної ділянки проведеного ФОП ОСОБА_4 в 2020 році.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_1 адвокат Білозор О.Л., подав заяву про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю, змін та доповнень не має, справу просить розглянути у його відсутність та відсутність позивачки, та встановити спосіб користування земельною ділянкою відповідно до плану розподілу проведеного ФОП ОСОБА_4 , який є невід`ємною частиною рішення суду.

Відповідач ОСОБА_2 подав суду заяву, згідно якої позовні вимоги заявлені до нього визнає повністю, позов просить задовільнити. Справу просить розглянути у його відсутність.

Відповідно до ч 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену у письмових заявах, оцінивши докази в їх сукупності, зі сторони належності та допустимості, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом є встановленим, що згідно договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 17.09.2003 року ОСОБА_3 належала на праві приватної власності 1/2 житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 06.11.2003 року (а.с.15).

Відповідно до довідки № 1052 від 04.09.2020 виданої виконкомом Вінницько-Хутірської сільської ради, ОСОБА_2 на момент смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11).

Факт родинних відносин між померлим ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , як між батьком та сином підтверджується копією свідоцтва про народження останнього від 30.05.1978 року (а.с.14).

Матеріалами справи також встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві приватної власності Ѕ частка житлового будинку з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу частини житлового будинку від 27.04.2006 року та реєстраційним посвідченням КП «ВООБТІ» (а.с.5,6).

Співвласником іншої Ѕ частки житлового будинку з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 фактично є ОСОБА_2 , який успадкував Ѕ частку вищевказаного будинку після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , так як постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України свідчить про прийняття ним спадщини (а.с.7-10).

В серпні місяці 2020 року на замовлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ФОП ОСОБА_4 з метою встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та подальшої приватизації земельної ділянки було виготовлено план розподілу земельної ділянки (по фактичному користуванню), згідно якого встановлено порядок користування земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_1 у користування земельну ділянку, площею 0,1402 га, з яких: 0,1228 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та 0,0174 га для ведення особистого селянського господарства; ОСОБА_2 виділити у користування земельну ділянку, площею 0,1993 га, з яких: 0,1272 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та 0,0721 га для ведення особистого селянського господарства, що також було погоджено сторонами (а.с.16).

Однак, в подальшому відповідач не погодився з розподілом земельної ділянки та встановленими межами.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до статті 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права та застосовує засади судочинства, серед яких забезпечення права на апеляційний перегляд справи, розумні строки розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст. ст. 3,15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування виникають з моменту реєстрації цих прав.

Статтею 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом визнання угоди недійсною.

Підстави виникнення, порядок оформлення, припинення та інші питання щодо емфітевзису врегульовано нормами ЗК України та ЦК України.

Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає, зокрема, при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами (п. в ч. 1 ст. 87 ЗК України).

Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації (ч. 3 ст. 88 ЗК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (п.п. «е» п. 18) у випадках, передбачених статтями 86-89 ЗК, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, яка перебуває в спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, у разі недосягнення згоди - за рішенням суду.

Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки (у тому числі й разом з іншими учасниками, які цього вимагають) або виплати рештою учасників грошової компенсації за цю частку при неможливості її виділення та отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру його частки.

Відповідно до ст.116 ЗК України, громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно ст.81 ЗК України, громадяни набувають права власності на земельні ділянки в тому числі на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.88 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою усіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Відповідно до ч.1,2,4 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Частиною 1 ст.377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до ч.1, 2 ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Як вбачається з плану розподілу земельної ділянки (по фактичному користуванню) було враховано технічну можливість такого розподілу.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки план розподілу земельної ділянки не суперечить фактичному користуванню нею співвласниками власниками, що визнається та не заперечується сторонами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 18, 19, 76-82, 89, 95, 133, 141, 211, 223, 245, 247, 259, 263-265, 268,280-283, 289, 354, 377 ЦПК України, на підставі ст.ст.41, 55 Конституції України, ст.ст.16, 29 ЦК України, ст. ст. 81, 88, 89, 116, 125,153,152 ЗК України, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 - задоволити.

Встановити порядок користування земельною ділянкою, відповідно до плану розподілу земельної ділянки, проведеного ФОП ОСОБА_4 в 2020 році, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , виділивши:

ОСОБА_1 у користування земельну ділянку, площею 0,1402 га, з яких: 0,1228 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та 0,0174 га для ведення особистого селянського господарства;

ОСОБА_2 у користування земельну ділянку, площею 0,1993 га, з яких: 0,1272 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та 0,0721 га для ведення особистого селянського господарства.

План розподілу земельної ділянки, проведеного ФОП ОСОБА_4 в 2020 році, є невід`ємною частиною даного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.І. Бондаренко