Номер справи 623/3979/19
Номер провадження 2/623/125/2020
РІШЕННЯ

іменем України

22 січня 2020 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

у складі: головуючого судді Бєссонової Т.Д.

за участю секретаря Ноль С.В.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізюмі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Ізюмське міське бюро технічної інвентаризації», Ізюмської міської ради Харківської області, третя особа: Ізюмська державна нотаріальна контора про відновлення порушеного права шляхом внесення змін до договору купівлі-продажу житлового будинку, -

встановив:

04.10.2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства «Ізюмське міське бюро технічної інвентаризації», Ізюмської міської ради Харківської області, третя особа: Ізюмська державна нотаріальна контора про відновлення порушеного права шляхом внесення змін до договору купівлі-продажу житлового будинку, в якому посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 1340 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , який належав спадкодавцеві на підставі договору купівлі-продажу від 03 червня 1993 року. Вказаний будинок було придбано в шлюбі та вона є спадкоємицею на зазначений будинок і своєчасно прийняла спадщину.

В зв`язку з оформленням спадщини, ознайомившись з інвентарною справою на зазначений житловий будинок нею виявлено невідповідність між данними зазначеними в договорі купівлі-продажу та документами, що знаходяться в інвентарній справі.

Згідно довідки-характеристики, виданої Ізюмським МБТІ 18.03.1993 року для укладання зазначеного договору купівлі-продажу площа земельної ділянки складає 1340 кв.м.

Відповідно до рішення від 19.04.1954 за № 5/146 площа земельної ділянки складає 1400 кв.м.

Вважає, що проведена 18 березня 1993 року Ізюмським МБТІ помилкова інвентаризація є причиною допущеної помилки при складанні та посвідченні договору купівлі-продажу домоволодіння від 03.06.1993 року, яка перешкоджає їй володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд.

Вважає, що невірно було зазначено площу земельної ділянки в договорі купівлі-продажу. Нотаріус самостійно не може виправити ці неточності.

Просить відновити порушене право шляхом внесення змін до договору купівлі-продажу житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_1 від 03.06.1993 року за реєстровим номером 1-1689, посвідченого Ізюмсько. Державною нотаріальною конторою щодо прощі земельної ділянки зазначивши 1400 кв.м., замість 1340 кв.м.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, пояснила що будинок було придбано в період шлюбу з ОСОБА_3 , після його смерті вона своєчасно звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак зазначення в договорі купівлі-продажу домоволодіння від 03.06.1993 року розміру земельної ділянки 1340 кв.м. перешкоджає їй вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд.

Представник відповідача КП «Ізюмське міське бюро технічної інвентаризації» адвокат Савін О. С. заперечував проти задоволення позову посилаючись на принцип свободи договору, вказував, що 03.06.1993 року ОСОБА_3 добровільно укладено договір купівлі-продажу домоволодіння на земельній ділянці розміром саме 1340 кв.м. а не іншим. Позивач у справі ОСОБА_1 не була стороною вказаного договору, а тому вимагати внесення змін до договору не має права. Позивачем не надано суду доказів того, що вона є власником будинку АДРЕСА_1 та доказів, що її права порушено.

Представники Ізюмської міської ради Харківської області, Ізюмської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явилися надали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Вивчивши доводи позивача, представника КП «Ізюмське міське бюро технічної інвентаризації», дослідивши надані письмові докази, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що житловий будинок розташований в АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 03.06.1993 року, посвідченого Ізюмською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за № 1-1689.

Згідно п.1 вказаного договору купівлі-продажу, копія дублікату якого долучена до матеріалів справи позивачем, 03.06.1993 року виконком Ізюмської міської ради народних депутатів продав, а ОСОБА_3 купив житловий будинок із чотирьох кімнат, загальною площею 71,8 кв.м., в тому числі житловою 45,5 кв.м.за адресою : АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 1340 кв.м.(а.с.9)

Позивач ОСОБА_1 не була стороною вказаного договору.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорування.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.217 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

За положеннями частини 1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтями 1216,1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Крім того, главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Позивач, посилаючись на те, що вона є спадкоємцем свого чоловіка ОСОБА_3 доказів відкриття спадщини, кола спадкоємців та її прийняття не надала.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Позивач ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом на підставі ст. 391 ЦК України жодних доказів, які б підтверджували її право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 та порушення її права не надала.

Враховуючи те, що за змістом статей 316,317ЦК України право власності-це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах норм чинного законодавства, проаналізувавши надані сторонами суду докази, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову за необґрунтованістю, оскільки позивачем на обґрунтування своїх вимог жодних доказів суду не надано та не підтверджено, що її право порушено відповідачами.

За таких обставин суд приходить до висновку, про відмову в задоволенні позову.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином судовий збір покладається за рахунок позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 19, 81, 89, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Ізюмське міське бюро технічної інвентаризації», Ізюмської міської ради Харківської області, третя особа: Ізюмська державна нотаріальна контора про відновлення порушеного права шляхом внесення змін до договору купівлі-продажу житлового будинку відмовити.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області або безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлено 23 січня 2020 року.

Суддя Ізюмського міськрайонного суду Т.Д. Бєссонова