Постанова

Іменем України

08 липня 2020 року

м. Київ

справа № 127/2-3667/08

провадження № 61-4837св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України,

заінтересована особа- Головне територіальне управління юстиції у м. Києві,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області, у складі судді Вохмінової О. С., від 21 листопада 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду, у складі колегії суддів: Матківської М. В., Сопруна В. В., Стадника І. М., від 05 лютого 2020 року.

Короткий зміст вимог скарги

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої службиМіністерства юстиції України Онопрієнко І. В. у процесі виконання рішень суду у виконавчих провадженнях ВП № 13689527, ВП № 24254306, ВП № 27605579,

ВП № 33374156 та в. о. начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої службиМіністерства юстиції України Ярушевської І. І. у відсутності контролю за законністю, повнотою

і своєчасністю дій державного виконавця.

Свої вимоги заявник мотивував тим, що у відділі примусового виконання рішень Департаменту ДВС України на виконанні у різних державних виконавців перебуває більше десяти виконавчих проваджень з виконання різних виконавчих листів, виданих місцевими судами м. Вінниці та Вінницьким міським судом Вінницької області. Він неодноразово оскаржував бездіяльність державних виконавців, яка визнавалась судом протиправною. Виконавчі провадження передавались від одного виконавця до іншого, але ефективних і своєчасних мір та належного контролю для виконання судових рішень не вживалось.

На початку 2017 року із всіх виконавчих проваджень чотири передані державному виконавцю відділу Онопрієнко І. В., у тому числі по трьох із них вона вчиняла виконавчі дії, зокрема: 03 березня 2017 року і 04 березня 2017 року провела заміну сторони боржника у провадженнях: ВП № 24254306 з виконання виконавчого листа № 2-3667-2008, виданого 18 березня 2009 року, ВП № 27605579 з виконання виконавчого листа № 4-с-84-2011, виданого 30 червня 2011 року, ВП № 33374156 з виконання виконавчого листа № 206/3369/2012, виданого 26 червня 2012 року, - на ГТУЮ у м. Києві та в цей же день направила новому боржнику письмові вимоги по виконанню рішення суду, в яких попередила про накладення штрафу.

Однак, для завершення зазначених виконавчих проваджень необхідно виконати рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року, яке з 2004 року знаходиться на виконанні у Печерському районному відділі ДВС м. Києва і станом на 07 липня 2017 року є невиконаним, виконавче провадження не закінчене. У зв`язку з цим заявник направив державному виконавцю ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26 січня 2017 року, що набрала законної сили, щодо зобов`язання Печерського районного відділу ДВС м. Києва, яке, в свою чергу, зобов`язано вжити міри до АК «Укрресурси» по видачі зміненого наказу про його звільнення та належно заповненої трудової книжки і проведеного із ним повного розрахунку на нову дату звільнення, відповідно до вимог законодавства.

Вжиття мір по закінченню виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року є передумовою для завершення усіх 18-ти виконавчих проваджень, що перебувають на виконанні у відділі, в тому числі ВП № 24254306, ВП № 27605579, ВП № 33374156.

Зазначеними постановами і виконавчими листами посадові особи ГТУЮ у м. Києві зобов`язані негайно і в примусовому порядку виконати низку судових рішень стосовно його звільнення і повного розрахунку та зазначається необхідність негайного виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року.

Пройшло більше чотирьох місяців з дня виставлення вимог, але державним виконавцем Онопрієнко І. В. не було вжито мір до боржника, який не виконує рішення суду у виконавчих провадженнях ВП № 24254306, ВП № 27605579, ВП № 33374156. Така ситуація, на думку заявника, склалася через відсутність контролю за діями державного виконавця.

Із урахуванням зазначеного, уточнивши позовні вимоги, заявник просив визнати протиправною бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Онопрієнко І. В. при виконанні рішень суду у виконавчих провадженнях ВП № 24254306, ВП № 27605579, ВП № 33374156 та в. о. начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Ярушевської І. І. у відсутності контролю за законністю, повнотою і своєчасністю дій державного виконавця і зобов`язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Онопрієнко І. В. негайно вжити дії згідно Закону України «Про виконавче провадження» для завершення виконавчих проваджень ВП № 24254306, ВП № 27605579, ВП № 33374156 і направити вимоги: до боржника та до ДАК «Укрресурси» і до Печерського районного відділу ДВС м. Києва про наявність суми боргу повного розрахунку перед ним та видачі наказу про звільнення і заповнення трудової книжки та про їх виконання повідомити суд і його, а також зобов`язати в.о. начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Ярушевську І. І. негайно здійснити контроль за діями виконавця по завершенню виконавчих проваджень ВП № 24254306, ВП № 27605579, ВП № 33374156, що перебувають на виконанні у відділі, де він є стягувачем, з направленням вимог державного виконавця до боржника, до ДАК «Укрресурси» і до Печерського районного відділу ДВС м. Києва і про їх отримання та виконання ухвали суду повідомити суд і його в місячний строк.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21 листопада 2019 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої службиМіністерства юстиції України, начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої службиМіністерства юстиції України відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року, рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2014 року виконані в повному обсязі, виконавчі провадження правомірно завершені і ці обставини в силу статті 82 ЦПК України не потребують доказування, тому немає підстав для визнання протиправною бездіяльності державного виконавця Онопрієнко І. В. та в. о. начальника відділу примусового виконання рішень Ярушевської І. І. у завершених виконавчих провадженнях, а також відсутні підстави для зобов`язання начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України для вжиття заходів контролю та перевірки на предмет правильності і повноти виконання виконавчих проваджень ВП № 24254306, ВП № 27605579, ВП № 33374156, оскільки зазначені виконавчі провадження завершені 09-10 листопада 2017 року.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Вінницького апеляційного суду від 05 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 21 листопада 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильно висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 , оскільки виконавчі провадження ВП № 24254306, ВП № 27605579, ВП № 3337415 завершені, про що державним виконавцем 09 і 10 листопада 2017 року винесені відповідні постанови. При новому розгляді справи районним судом у повному обсязі виконано вимоги постанови Верховного Суду від 31 липня 2019 року, проведено дослідження належного виконання державним виконавцем рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 21 листопада 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 05 лютого 2020 року і направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції або його скаргу задовольнити.

Підставою для скасування оскаржених судових рішень заявник вказує

порушення судами норм ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження».

Заявник стверджує, що суди попередніх інстанцій належним чином не виконали вимоги постанови Верховного Суду від 31 липня 2019 року при новому розгляді цієї справи. Заявник посилається на те, що Верховний Суд у постанові від 31 липня 2019 року у справі № 0240/3698/18-а, скасовуючи рішення окружного адміністративного суду та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду, зазначив, що рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року вирізняється своєю нетиповістю і складністю, що не було враховано ні виконавцем, ні судами при вирішенні цієї справи. Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 29 червня 2017 року у справі № 802/2272/16-а встановлено факт невиконання рішення Замостянського районного суду Вінницької області від 01 березня 2004 року саме стосовно визначення дати звільнення в наказі, терміну видачі трудової книжки та її заповнення, неповноти остаточного розрахунку.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 03 квітня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 01 липня 2020 року справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, заінтересована особа - Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до ДАК «Укрресурси» про зміну дати наказу про звільнення та стягнення середнього заробітку, зобов`язано ДАК «Укрресурси» змінити дату наказу № 25-а-к від 07 березня 2002 року про звільнення ОСОБА_1 , виданого на виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 25 січня 2001 року, та провести з ним повний розрахунок. Стягнуто з ДАК «Укрресурси» на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з розглядом трудового спору, у сумі 900 грн та на оплату адвоката у сумі 100 грн, всього 1 000 грн.

У зв`язку із тривалим невиконанням рішення суду ОСОБА_1 звернувся за захистом свого порушеного права до Європейського суду з прав людини.

17 липня 2014 року Європейський суд з прав людини прийняв рішення по справі « ОСОБА_1 та інші проти України», в якому встановив, що у справах, наведених у додатку № 1 до рішення, було порушено: пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтю 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; статтю 12 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; вирішено, що упродовж трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних органів, ухвалені на користь заявників, які підлягають виконанню, та виплатити по 2 000 євро кожному із заявників (або його правонаступникам), наведених у додатку, відшкодування матеріальної і моральної шкоди, компенсацію судових витрат та інших витрат з урахуванням будь-яких податків, що можуть нараховуватися заявникам на зазначені суми, які мають бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу; із закінченням зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на цю суму нараховується простий відсоток у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої може бути додано три відсоткові пункти.

Таким чином рішення Європейського суду з прав людини мало бути виконане у тримісячний строк, тобто - до 17 жовтня 2014 року.

Виконавчі провадження: № 24254306, відкрите за виконавчим листом № 2-3667-2008, виданим 18 квітня 2009 року; № 27605579, відкрите за виконавчим листом № 4-с-84-2011, виданим 30 червня 2011 року; № 33374156, відкрите за виконавчим листом № 206/3369/2012, виданим 26 червня 2012 року, стосуються виконання Головним територіальним управлінням юстиції у місті Києві судових рішень щодо бездіяльності органів державної виконавчої служби з виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 11 травня 2017 року в адміністративній справі № 802/2019/16-а за заявою ОСОБА_1 про судовий контроль за виконанням судового рішення в адміністративній справі № 802/3745/15-а за позовом ОСОБА_1 до Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, встановлено, що 17 липня 2014 року Європейським судом з прав людини прийнято рішення за заявою № 25663/02 «Яворовенко та інші проти України», яким зобов`язано державу Україна упродовж трьох місяців виконати рішення національних органів, ухвалені на користь заявників, які підлягають виконанню, та виплатити по 2 000 євро кожному із заявників (або його правонаступникам), наведених у додатку, у відшкодування матеріальної і моральної шкоди та компенсації судових витрат і інших витрат плюс будь-які податки, що можуть нараховуватися заявникам на вищезазначені суми, які мають бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу.

Згідно з додатком до вказаного рішення Європейського суду з прав людини за заявою ОСОБА_1 підлягають до виконання: рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року; рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 28 березня 2006 року; рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 16 жовтня 2006 року; рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 06 квітня 2007 року; рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 27 листопада 2006 року.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2016 року у справі № 802/82/16-а, яка набрала законної сили з винесенням ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2016 року, встановлено, що сума заборгованості, яка підлягає виплаті ОСОБА_1 згідно рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року і на виконання рішення Європейського суду з прав людини, є визначеною і становить 1 900 147, 03 грн.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 виплачені кошти на загальну суму 711 209, 73 грн, які входять до суми повного розрахунку при звільненні з ДАК «Укрресурси» станом на жовтень 2015 року, тобто сума заборгованості становить 1 188 937, 30 грн.

24 червня 2016 року службовою запискою № 5023/12.0.1/48-16 Урядовий уповноважений з прав людини звернувся до Департаменту державної виконавчої служби з проханням терміново вжити заходів щодо виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року в рамках рішення Європейського суду з прав людини «Яворовенко та інші проти України».

08 липня 2016 року державним виконавцем Департаменту державної виконавчої служби надіслано Державній казначейській службі України вимогу № 65/23 щодо виконання рішень національного суду.

01 серпня 2016 року державним виконавцем Департаменту державної виконавчої служби на адресу Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Міністерства юстиції України направлено вимогу № 65/23 щодо проведення дій, спрямованих на виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2014 року у справі «Яворовенко та інші проти України» щодо перерахування на користь ОСОБА_1 1 188 937, 30 грн заборгованості, визначеної постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2016 року у справі № 802/82/16-а, про що також було проінформовано Урядового уповноваженого.

Платіжним дорученням Міністерства юстиції України № 2994 від 03 серпня 2016 року ОСОБА_1 виплачена заборгованість на загальну суму 1 188 937, 30 грн, платіжним дорученням № 3225 від 22 серпня 2016 року виплачена ОСОБА_1 пеня у розмірі 20, 37 грн за несвоєчасне виконання рішення суду.

Зазначенні обставини стали підставою для прийняття 29 серпня 2016 року Вінницьким окружним адміністративним судом звіту про повне виконання постанови суду від 18 квітня 2016 року у справі № 802/82/16-а.

Державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби 13 вересня 2016 року виніс постанову про закінчення виконавчого провадження № 44360795 з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2014 року у справі «Яворовенко та інші проти України» у зв`язку з фактичним повним його виконанням, правомірність якої також була підтверджена у судовому порядку.

ОСОБА_1 , не погодившись із постановою державного виконавця від 13 вересня 2016 року про закінчення виконавчого провадження № 44360795, оскаржив її до Вінницького окружного адміністративного суду, заявивши одночасно вимогу про зобов`язання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перерахувати кошти у сумі 1 441 074, 23 грн як складову повного розрахунку, не виплаченого станом на 01 вересня 2016 року, встановлену рішеннями місцевих судів, що набрали законної сили.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2016 року у справі № 802/1462/16-а, яка набрала законної сили згідно ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2016 року, у задоволенні вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 грудня 2016 року у відкритті касаційного провадження в зазначеній справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 відмовлено у зв`язку з її необґрунтованістю.

Ухвалою Верховного Суду України від 16 березня 2017 року відмовлено ОСОБА_1 у допуску справи за його позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії до провадження Верховного Суду України для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 21 грудня 2016 року.

Вказане свідчить про повне виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року в частині проведення розрахунку із ОСОБА_1 .

Також встановлено, що наказом ДАК «Укрресурси» № 06/09/17-1Б від 06 вересня 2017 року ОСОБА_1 звільнено з посади заступника директора з питань будівництва Вінницького заводу «Модуль» з 26 грудня 2015 року згідно пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України (у зв`язку з ліквідацією підприємства). Змінено дату запису про звільнення у трудовій книжці громадянина ОСОБА_1 з 01 грудня 2015 року на 26 грудня 2015 року у відповідності до рішення Вінницького міського суду Вінницької області по справі № 127/25888/16 від 11 січня 2017 року.

Вказаний наказ ДАК «Укрресурси» № 06/09/17-1Б від 06 вересня 2017 року прийнятий на виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року, рішення Європейського суду з прав людини та рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 січня 2017 року.

На підставі зазначеного наказу 06 вересня 2017 року внесений відповідний запис до трудової книжки ОСОБА_1 , копію якої надав суду та посвідчив сам заявник ОСОБА_1 .

Державним виконавцем Онопрієнко І. В. з метою виконання судових рішень було вчинено виконавчі дії.

По виконавчому провадженню № 33374156 державний виконавець 03 березня 2017 року надіслала вимогу боржнику Головному територіальному управлінню юстиції у м. Києві про виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці у справі № 206/3369/2012 і надання суду і відділу повної інформації про стан виконання; отримала витяг з реєстру щодо виконання рішення.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Єжова М. В. від 10 листопада 2017 року виконавче провадження № 33374156 з примусового виконання виконавчого листа № 206/3369/2012, виданого 26 червня 2012 року Замостянським районним судом м. Вінниці про зобов`язання посадових осіб Головного управління юстиції у м. Києві негайно і в примусовому порядку виконати виконавчий лист № 2-2588, виданий 11 серпня 2009 року Замостянським районним судом м. Вінниці, і про результат його виконання повідомити в місячний строк суд та стягувача, закінчено, оскільки державним виконавцем вжито всіх дій, спрямованих на виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці у справі № 2-2177.

Постанова від 10 листопада 2017 року про закінчення виконавчого провадження № 33374156 оскаржена заявником і ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2018 року по справі № 127/25607/17 у задоволенні скарги відмовлено. Постановою Вінницького апеляційного суду від 05 грудня 2018 року ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2018 року по цій справі залишено без змін.

У виконавчому провадженні ВП № 27605579 державний виконавець Онопрієнко І. В. 04 березня 2017 року винесла постанову про зміну назви сторони виконавчого провадження - боржника на відділ примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у м. Києві; 03 березня 2017 року за № 20.1-27605579/26 надіслала вимогу боржнику, якою вимагала виконати рішення Замостянського районного суду м. Вінниці по справі № 4-с-84-2011 та надати суду і відділу повну інформацію про стан виконання.

Постановою від 09 листопада 2017 року головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Єжова М. В. закінчено виконавче провадження № 27605579 з примусового виконання виконавчого листа № 4-с-84-2011, виданого 30 червня 2011 року Замостянським районним судом м. Вінниці, у зв`язку з тим, що платіжним дорученням Міністерства юстиції України від 03 серпня 2016 року № 2994 сплачена заборгованість на загальну суму 1 188 937, 30 грн і платіжним дорученням Міністерства юстиції України від 22 серпня 2016 року № 3235 сплачена пеня за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2014 року у справі «Яворовенко та інші проти України» у розмірі 20,37 грн.

Постанова від 09 листопада 2017 року про закінчення виконавчого провадження № 27605579 оскаржена заявником і ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2018 року по справі № 127/25607/17 у задоволенні скарги відмовлено. Постановою Вінницького апеляційного суду від 05 грудня 2018 року ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2018 року по цій справі залишено без змін.

У виконавчому провадженні ВП № 24254306 державний виконавець Онопрієнко І. В. 03 березня 2017 року за № 20.1-24254306/26 надіслала вимогу боржнику, якою вимагала виконати рішення Замостянського районного суду м. Вінниці по справі № 2-3667-2008 та надати суду і відділу повну інформацію про стан виконання; 04 березня 2017 року винесла постанову про зміну назви сторони виконавчого провадження - боржника Головне управління юстиції у м. Києві на Головне територіальне управління у м. Києві.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Єжова М. В. від 10 листопада 2017 року закінчено виконавче провадження № 24254306 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3667-2008, виданого 18 березня 2009 року Замостянським судом м. Вінниці, у зв`язку з тим, що платіжним дорученням Міністерства юстиції України № 2994 від 03 серпня 2016 року сплачена заборгованість на загальну суму 1 188 937,30 грн та платіжним дорученням Міністерства юстиції України № 3225 від 22 серпня 2016 року сплачена пеня за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2014 року № 25663/02 у справі «Яворовенко та інші проти України» у розмірі 20, 37 грн. Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 29 серпня 2016 року прийнято звіт Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2016 року № 802/82/16-а. Також відповідно до платіжного доручення Міністерства юстиції України від 16 липня 2014 року № 2611 ОСОБА_1 виплачена заборгованість за рішеннями національних судів, які підлягали виконанню в рамках рішення Європейського суду з прав людини у справі «Вінник та інші проти України» у загальному розмірі 360 439, 50 грн.

Постанова від 10 листопада 2017 року про закінчення виконавчого провадження № 24254306 оскаржена заявником і ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2018 року по справі № 127/25607/17 у задоволенні скарги відмовлено. Постановою Вінницького апеляційного суду від 05 грудня 2018 року ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2018 року по цій справі залишено без змін.

Зазначена цивільна справа № 127/25607/17, що розглянута Вінницьким міським судом Вінницької області і за результатами розгляду якої 31 серпня 2018 року ухвалено рішення, порушувалася за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Єжова М. В., за участю заінтересованих осіб: ДАК «Укрресурси», Головне територіальне управління юстиції в м. Києві, головний державний виконавець Головного управління юстиції у м. Києві Магда С. Г., відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, про визнання дій та бездіяльності державного виконавця неправомірними і зобов`язання вчинити дії.

У скарзі ОСОБА_1 оскаржував дії і бездіяльність державного виконавця та його постанови про закінчення виконавчих проваджень, у тому числі виконавчих проваджень № 24254306, № 27605579, № 33374156. У скарзі заявник просив: визнати протиправними дії та бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ Єжова М. В. при виконанні, у тому числі і цих виконавчих проваджень; скасувати постанови про закінчення виконавчих проваджень, як незаконні; визнати бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Ярушевської І. І. у відсутності контролю за законністю, повнотою і своєчасністю дій державного виконавця, неправомірною; зобов`язати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ Єжова М. В. при виконанні виконавчих проваджень негайно вжити дії згідно Закону України «Про виконавче провадження» для їх відновлення та направлення вимог до боржника та до ДАК «Укрресурси», Печерського районного відділу ДВС м. Києва про наявність залишку суми боргу повного розрахунку перед стягувачем, видачі наказу про звільнення і заповненої трудової книжки згідно рішень суду і законодавства; зобов`язати начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Ярушевську І. І. негайно здійснити контроль за вчиненням державним виконавцем зазначених дій та про їх виконання повідомити заявника в місячний строк.

Відмовляючи у задоволення скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції у своїй ухвалі від 31 серпня 2018 року у справі № 127/25607/17, посилався на те, що представником особи, дії якої оскаржуються, доведені обставини виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року, а також всіх судових рішень національного суду, винесення яких спрямоване на виконання вищезазначеного судового рішення про стягнення з ДАК «Укрресурси» на користь заявника грошових коштів. Одночасно доведено обставини виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2014 року. Суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішень державного виконавця від 09 і 10 листопада 2017 року, оскільки судові рішення, на виконання яких видавались виконавчі документи, є виконаними, а тому в діях державного виконавця відсутні ознаки протиправності, а навпаки, державний виконавець, закінчуючи виконавчі провадження на підставі пункту 9 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», діяв в межах наданих повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межахдоводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV у редакції, чинній на час виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року (далі - Закон № 606-XIV), передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За частиною першою статті 6 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Закону № 606-XIV державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (пункт 8 частини першої статті 49 Закону № 606-XIV).

Відповідно до статті 383 ЦПК України (в редакції чинній на момент подачі скарги - квітень 2017 року) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до частин першої-третьої статі 387 ЦПК України (в редакції чинній на момент подачі скарги) за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Статтею 447 чинної редакції ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 450 чинної редакції ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду. Якщо суд встановить, що особа, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються, звільнена з посади (не здійснює відповідну діяльність), він залучає до участі в справі посадову особу, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення права чи свободи заявника.

Частинами першою-третьою статті 451 чинної редакції ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до статті 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, обґрунтовано виходив із того, що рішення Замостянського райсуду м. Вінниці від 01 березня 2004 року, а також рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2014 року виконані у повному обсязі, виконавчі провадження правомірно закінченні, а тому підстави для визнання протиправною бездіяльності державного виконавця Онопрієнко І. В. та в.о. начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Ярушевської І. І. у завершених виконавчих провадженнях відсутні.

При новому розгляді цієї справи, судами попередніх інстанцій враховано висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 31 липня 2019 року.

Рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року в частині видачі наказу про звільнення ОСОБА_1 виконано, про що свідчить наказ Арбітражного керуючого - ліквідатора ДАК «Укрресурси» Менчака В. В. № 06/09/17-1Б від 06 вересня 2017 року про звільнення громадянина ОСОБА_1 та зміну дати звільнення у трудовій книжці громадянина ОСОБА_1 . Пунктом 1 наказу визначено, що ОСОБА_1 звільнено з посади заступника директора з питань будівництва Вінницького заводу «Модуль» з 26 грудня 2015 року згідно пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України (у зв`язку з ліквідацією підприємства).

Пунктом 2 вказаного наказу наказано змінити дату запису про звільнення у трудовій книжці ОСОБА_1 з 01 грудня 2015 року на 26 грудня 2015 року у відповідності до рішення Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/25888/16 від 11 січня 2017 року. Відповідні зміни внесені до трудової книжки ОСОБА_1 .

Факт повного виконання у вказаній частині рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року також встановлений постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04 жовтня 2018 року у справі № 802/82/16-а, а також рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2019 року у справі № 120/1567/19-а, яке залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2019 року.

Судами попередніх інстанцій надана належна оцінка діям державного виконавця, начальника відділу державної виконавчої служби, проведено оцінку належного виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, оскільки суди правильно застосували до правовідносин нормиматеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлені з порушенням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судових рішень відсутні.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 21 листопада 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 05 лютого 2020 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников
Судді О. М. Осіян Н. Ю. Сакара
С. Ф. Хопта

В. В. Шипович