Постанова

Іменем України

14 січня 2020 року

м. Київ

справа № 756/9041/16-ц

провадження № 61-11010св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - акціонерне товариство «Універсал Банк»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 серпня 2018 року у складі судді Яценко Н. О. та постанову Київського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Ігнатченко Н. В., Олійника В. І., Приходька К. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі - АТ «Універсал Банк») про визнання поруки припиненою.

Позовна заява мотивована тим, що 29 травня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 057-2008-1748, на підставі якого позичальникові надавався кредит зі строком повернення до 10 травня 2038 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором 29 травня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Універсал Банк» було укладено договір поруки № 057-2008-1748-Р1, відповідно до умов якого ОСОБА_1 зобов`язувалася солідарно і в повному обсязі відповідати перед ВАТ «Універсал Банк» за виконання зобов`язань ОСОБА_2 на умовах укладеного ним кредитного договору.

Посилаючись на те, що у договорі поруки строк виконання основного зобов`язання вважається таким, що настав на 31 календарний день з моменту направлення вимоги про дострокове повернення кредиту, враховуючи, що вимогу про сплату простроченої заборгованості направлено поручителю 25 червня 2015 року, а відповідач звернувся з позовом до боржника та поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором після спливу шестимісячного строку для пред`явлення вимоги до поручителя у випадку порушення основного зобов`язання, на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), з врахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просила суд визнати поруку припиненою з 28 січня 2016 року.

Короткий зміст судових рішень судів попередніх судових інстанцій

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 09 серпня 2018 року, залишеним без змін Постановою Київського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано припиненою з 28 січня 2016 року поруку за договором поруки від 29 травня 2008 року № 057-2008-1748-Р1, укладеним між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 , за яким поручитель зобов`язався відповідати за виконання зобов`язань ОСОБА_2 по кредитному договору від 29 травня 2008 року № 057-2008-1748.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судові рішення мотивовано тим, що, пред`явивши вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом, банк змінив строк виконання основного зобов`язання на 27 липня 2015 року, однак звернувся у передбачений процесуальним законом спосіб з вимогами до поручителя про стягнення заборгованості лише 24 лютого 2016 року, тобто з порушенням шестимісячного строку, встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), а тому порука є припиненою, а звернення кредитора із позовом до неналежного суду з порушенням правил підсудності та подальше повернення позовної заяви не є підтвердженням того, що право кредитора на пред`явлення вимоги до поручителя було реалізовано протягом строку, передбаченого законом.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі АТ «Універсал Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 15 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У серпні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували того факту, що відповідач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до боржника та поручителя в межах шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов`язання, а саме 28 серпня 2015 року. Відповідач не міг знати про зміну місця реєстрації позивача, а остання в порушення вимог пункту 5.3.6 кредитного договору не повідомила про це. Підсудність справи була визначена з врахуванням адреси, вказаної в пункті 10.2 кредитного договору та в копії паспорта позичальника.

Відзив на касаційну скаргу учасниками справи не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 29 травня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 057-2008-1748, за умовами якого позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 98 000,00 доларів США зі сплатою 13,45 % річних та кінцевим терміном повернення до 10 травня 2038 року включно.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 29 травня 2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 057-2008-1748-Р1, згідно з яким позивач зобов`язалася солідарно відповідати перед кредитором за невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань, що виникли з кредитного договору.

Останній платіж у рахунок погашення кредиту згідно графіку платежів ОСОБА_2 здійснив 09 лютого 2015 року.

25 червня 2015 року АТ «Універсал Банк» направило на адреси позичальника та поручителя письмові вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором і пов`язаних з ним платежів.

У зв`язку з невиконанням вказаних вимог, 28 серпня 2015 року відповідач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та іншого поручителя ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2015 року позовну заяву АТ «Універсал Банк» повернуто позивачу з огляду на те, що вона подана з порушенням правил підсудності.

24 лютого 2016 року відповідач звернувся з позовом до Деснянського районного суду м. Києва, який ухвалою від 11 березня 2016 року відкрив провадження у справі.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга АТ «Універсал Банк» підлягає залишенню без задоволення.

Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим та підстав для його скасування немає.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 546 ЦК України договір поруки є видом забезпечення виконання зобов`язання.

За змістом частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним усіх зобов`язань і відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

При цьому за змістом частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судами встановлено, що пунктом 5.2.5 кредитного договору від 29 травня 2008 року № 057-2008-1748-Р1 сторони погодили, що у випадку направлення кредитором на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове припинення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за договором протягом 30 календарних днів з дати відправлення кредитором вищевказаного повідомлення (вимоги) позичальнику, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 31 календарний день з дати відправлення кредитором позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли вірного висновку про те, що банк 25 червня 2015 року направив на адресу позичальника та поручителя вимогу, згідно якої змінив строк та порядок виконання основного зобов`язання. Зокрема, у випадку не погашення позичальником усієї суми заборгованості протягом тридцяти днів, термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на тридцять перший день з моменту отримання позичальником цієї вимоги. Ураховуючи, що боржник зазначену вимогу не виконав, строк виконання основного зобов`язання вважається таким, що настав у перший робочий день, після останнього дня спливу строку, який припадав на вихідний день, тобто 27 липня 2015 року. Таким чином, АТ «Універсал Банк» мало право пред`явити вимоги до поручителя протягом шести місяців після 27 липня 2015 року, тобто до 27 січня 2016 року.

Оскільки подану АТ «Універсал Банк» у серпні 2015 року позовну заяву повернуто позивачу у грудні 2015 року у зв`язку з непідсудністю Білоцерківському міськрайонному суду Київської області, вимоги банку по суті не розглядались, вказане не можна вважати належним зверненням банку з вимогами до поручителя у межах строку, встановленого положеннями статті 559 ЦК України.

Посилання АТ «Універсал Банк» на те, що позичальником в порушення пункту 5.3.6 кредитного договору не було повідомлено про зміну місця реєстрації, внаслідок чого банк не знав та не міг знати про її зміну, є необґрунтованими, оскільки відповідно до частини дев`ятої статті 110 ЦПК України 2004 року (в редакції, чинній на момент пред`явлення позову) позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Крім того, відповідно до частин першої статті 113 ЦПК України 2004 року позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

При цьому строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати від поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 20 квітня 2016 року у справі №6-2662цс15, від 22 червня 2016 року у справі №6-368цс16, від 29 червня 2016 року у справі №6-272цс16, від 14 червня 2017 року у справі №644/6558/15-ц, а також висновок Великої палати Верховного Суду, викладений у пункті 60 постанови від 22 серпня 2018 року у справі №2-1169/11).

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що на підставі статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 серпня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. Ю. Сакара

Є. В. Синельников

В. В. Шипович