Справа № 466/9654/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/2266/20 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року м.Львів

Справа № 466/9654/13

Провадження № 22ц/811/2266/20

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Савуляка Р.В., Шандри М.М.

секретар Іванова О.О.

з участю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова, постановлену у м. Львові 7 липня 2020 року у складі судді Луців-Шумської Н.Л.,

у справі за поданням державного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно, -

встановив:

5 березня 2020 року Головний державний виконавець Шевченківського ВДВС у м.Львові ЗМУМЮ Комлик Н.В. звернулася з поданням про звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_1 , а саме : 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку не зареєстровано в установленому законом порядку. В обґрунтування подання посилається на те, що на виконанні у Шевченківському ВДВС у м. Львові ЗМУМЮ знаходиться виконавче провадження ВП № 60099419 з виконання виконавчого листа № 466/9654/13-ц, виданого 21 травня 2015 року Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 за договором позики від 25 серпня 2011 року боргу в сумі 177 575 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ (12,9555 грн. за 1 долар США) становить 2 300 484,12 грн. (залишок боргу становить 2 171 722,12грн.). Вказує, що 19 вересня 2019 року винесено постанови про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору, про арешт майна боржника та скеровані запити з метою виявлення майна боржника. В ході проведення виконавчих дій встановлено, що ОСОБА_1 має право власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 . 11 грудня 2019 року скеровано вимогу в ЛОР ОКП «БТІ та ЕО» про надання технічної документації на цю квартиру. Однак, така документація відсутня. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 19 жовтня 2015 року, яка набрала законної сили, в порядку виконання визначено частку майна боржника ОСОБА_1 у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 1/2 її частину. Зазначає, що 18 лютого 2020 року боржнику скеровано вимогу, якою зобов`язано 25 лютого 2020 року о 18.00 год. надати доступ для опису та арешту 1/2 частки квартири. 25 лютого 2020 року державним виконавцем складено акт про те, що боржник доступу до майна для опису й арешту не надав. У зв`язку з цим винесено постанову про опис та арешт майна боржника без доступу до майна боржника, за наявної технічної документації. Вказує, що право власності на 1/2 частину квартири боржник не зареєстрував. З метою подальшого виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 боргу в користь ОСОБА_4 , просить звернути стягнення на вказану частку квартири.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 7 липня 2020 року подання задоволено.

Звернуто стягнення на майно боржника ОСОБА_1 , а саме : 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалу суду оскаржує ОСОБА_1 . В апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм процесуального права. Просить ухвалу суду скасувати та постановити нове рішення про відмову у задоволення подання. Зазначає, що його частка, як боржника, у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 не визначена та не виділена. Право власності на Ѕ вказаної квартири за ним не зареєстроване. Зазначає, що право власності на це житло має ОСОБА_3 . Стверджує, що в цій квартирі зареєстрована та проживає малолітня ОСОБА_6 . ОСОБА_3 та ОСОБА_6 не мають іншого житла.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Ухвала суду першої інстанції мотивовано наступним.

Встановлено, що на виконанні у Шевченківському ВДВС у м. Львові ЗМУМЮ знаходиться виконавче провадження ВП № 60099419 з виконання виконавчого листа № 466/9654/13-ц, виданого 21 травня 2015 року Шевченківським районним судом м. Львова на підставі рішення від 1 жовтня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 боргу за договором позики від 25 серпня 2011 року в сумі 177 575 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ (12,9555 грн. за 1 долар США) становить 2 300 484,12 грн. (залишок боргу становить 2 171 722,12грн.).

Рішення суду боржник добровільно не виконує.

Перевіркою майнового стану боржника встановлено, що за ОСОБА_1 зареєстровано нерухоме майно, а саме: в цілому квартира АДРЕСА_1 .

Встановлено, що ця квартира придбана ОСОБА_1 в час перебування у шлюбі з ОСОБА_3 .

Рішенням Яворівського районного від 5 травня 2014 року, залишеним без змін в цій частині рішенням Апеляційного суду Львівської області від 28 січня 2016 року, визнано за ОСОБА_3 право особистої власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 . Встановлено, що квартира придбана під час шлюбу і є спільним майном подружжя.

Засади рівності часток подружжя у спільній сумісній власності передбачені ст. 70 СК України.

ОСОБА_3 право власності на свою частину квартири зареєструвала.

Інша 1/2 ідеальна частка квартири, згідно ст.70 СК України, належить на праві власності ОСОБА_1 .

Однак, боржник не зареєстрував у встановленому законом порядку своє право власності на цю частину квартири.

Суд першої інстанції виходив з того, що відсутність реєстрації права власності боржника на частину квартири АДРЕСА_1 стала підставою звернення державного виконавця з поданням в порядку виконання рішення суду від 1 жовтня 2014 року.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 цього Закону встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Згідно із ч.ч. 3, 4 ст. 50 Закону «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до ч. 10 ст. 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві власності 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 не зареєстрував в установленому законом порядку своє право власності на це майно, що перешкоджає виконанню судового рішення. Боржник намагається уникнути звернення стягнення на це майно.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 10 лютого 2020 року у разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про доведеність державним виконавцем обставин, які підтверджують правомірність та обґрунтованість його звернення в суд з поданням.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення подання державного виконавця про звернення стягнення на майно боржника.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування оскаржуваної ухвали суду відсутні, оскільки така постановлена з додержанням вимог закону.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391, ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 7 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 14 грудня 2020 року.

Головуючий

Судді