Справа № 209/2844/20
Провадження № 2/209/1194/20
01 грудня 2020 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Байбари Г.А.,
за участі: секретаря Кулік О.О.,
третьої особи ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_2 , про втрату права користування житлом колишнього члена сім`ї власника житла,
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житлом у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, не подала відзив на позовну заяву та не надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності.
Виходячи з наведеного, відповідно до ч.3 ст. 211, п.1 ч.3 ст. 223, ч.1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу в судовому засіданні за відсутності відповідачки на підставі наявних у справі доказів та, зі згоди позивачки, ухвалити заочне рішення.
Позивачка ОСОБА_1 у вступному слові стисло виклала зміст та підстави своїх позовних вимог щодо предмету позову, просила позов задовольнити та надала пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Крім того, допитана як свідок згідно ст. 234 ЦПК України, надала показання про те, що відповідачка з 2016 року не мешкає у квартирі по АДРЕСА_1 , яка складається із трьох житлових кімнат та належить їй та її сину ОСОБА_2 на праві спільної власності. Відповідачка була зареєстрована у цій квартирі після реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 . У 2016 році відповідачка створила іншу сім`ю та разом з дітьми залишила спірну квартиру, а у грудні 2016 року, за позовом відповідачки, шлюб між нею та ОСОБА_2 було розірвано. Онук ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , самостійно виписався з квартири по АДРЕСА_1 , зареєструвавшись у гуртожитку Гірничої академії, а онука ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не була зареєстрована у спірній квартирі. До теперішнього часу відповідачка залишається зареєстрованою в їх з сином квартирі, в якій не мешкає з 2016 року. Через реєстрацію відповідачки у квартирі вона вимушена сплачувати комунальні послуги, які нараховуються згідно кількості зареєстрованих у квартирі осіб.
Третя особа ОСОБА_2 у вступному слові позов підтримував та допитаний як свідок, згідно ст. 234 ЦПК України, надав показання про те, що він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі з 1999 року по 2016 рік. Вони разом з їх двома дітьми мешкали у квартирі по АДРЕСА_1 , яка на праві спільної власності належить йому та його матері ОСОБА_1 У 2016 році за позовом відповідачки ОСОБА_3 , яка створила нову сім`ю, їх шлюб було розірвано. Відповідачка разом з дітьми, забравши всі свої речі та речі дітей, коли його не було вдома, виїхала із спірної квартири за місцем проживання свого нового чоловіка. Відповідачка не забирала із квартири предмети домашнього вжитку і не намагалася повернутися до квартири. ОСОБА_3 до теперішнього часу залишається зареєстрованою у квартирі по АДРЕСА_1 , з якої не бажає виписуватися без пояснення будь-яких причин, хоча не мешкає в ній з 2016 року по теперішній час.
Вислухавши вступне слово позивачки, її показання, як свідка, третю особу ОСОБА_2 та його показання, як свідка, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у справі та встановивши фактичні обставини і зміст спірних правовідносин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
Згідно довідки ТОВ «ЄРЦ КП» № 1/4701 від 24 лютого 2020 року (а.с. 16), у вказаній квартирі зареєстровані: позивачка ОСОБА_1 , її син ОСОБА_2 та з 14 травня 2002 року зареєстрована відповідачка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Особовий рахунок на квартиру відкритий на ім`я позивачки ОСОБА_1 , а у графі «Родинні стосунки» зазначено, що відповідачка доводиться позивачці невісткою.
Згідно свідоцтва про одруження (а.с. 12) та рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 грудня 2016 року (а.с. 13), ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 жовтня 1999 року по 15 грудня 2016 року. Шлюб було розірвано за позовом ОСОБА_3 , в якому вона зазначала, що на момент звернення до суду вони з ОСОБА_2 більше шести місяців проживають окремо, спільне господарство не ведуть, вона створила нову сім`ю та мешкає разом з дітьми за місцем проживання нового чоловіка за адресою: АДРЕСА_2 .
Те, що відповідачка не мешкає у спірній квартирі з 2016 року також підтверджується показаннями позивачки ОСОБА_1 та показаннями третьої особи ОСОБА_2 , які були допитані судом, як свідки, які пояснили, що ОСОБА_3 разом з дітьми, забравши свої речі та речі дітей, залишила спірну квартиру за декілька місяців до розірвання шлюбу та переїхала проживати за місцем мешкання свого нового чоловіка. З 2016 року по теперішній час відповідачка не намагалася вселитися до спірної квартири і перешкоди в проживанні вони їй не чинили.
Згідно акту про непроживання від 22 червня 2020 року (а.с. 17), що складений на підставі свідчень сусідів позивачки: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що мешкають квартирах АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , та затверджений директором КП КМР «УКОЖФ» Щебетовою Т.І., відповідачка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не проживає в квартирі по АДРЕСА_1 з 2016 року по теперішній час.
Таким чином, судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 , яка є колишнім членом сім`ї позивачки ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_2 , не мешкає у квартирі по АДРЕСА_1 з 2016 року, тобто більше одного року, і будь-які угоди між нею та співвласниками квартири - ОСОБА_1 та її сином ОСОБА_2 не укладалися.
Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у випадку відсутності члена сім`ї без поважних причин понад одного року, якщо інше не встановлено угодою між ним та власником житла чи законом .
У пункті 34 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року зазначено «Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.».
Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Суд вважає, що реєстрація відповідачки у спірній квартирі, істотно ущемляє права позивачки, як співвласника цього житлового приміщення, перешкоджає здійсненню її прав по користуванню та розпорядженню власністю, бо ОСОБА_1 вимушена сплачувати комунальні послуги, що нараховуються в тому числі на особу, яка не мешкає у житловому приміщенні та не користується цими послугами.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачка, як колишній член сім`ї власників квартири, яка не є власником житла, не проживаючи в квартирі без поважних причин понад один рік (з 2016 року), втратила право користування жилим приміщенням в належній позивачці та її сину ОСОБА_2 квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Визнання відповідачки такою, що втратила право користування житлом у квартирі по АДРЕСА_1 , є підставою для зняття її з реєстрації по цій квартирі.
Керуючись статтями 10, 12, 13, 141, 259, 263-265, 280- 282 ЦПК України, суд
Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_2 , про втрату права користування житлом колишнього члена сім`ї власника житла.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , такою, що втратила право користування житлом у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , сплачений судовий збір в сумі 840,80 грн.
Повне судове рішення складено 10 грудня 2020 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання повного заочного рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач може оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня отримання повного судового рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення або позивачем та іншими учасниками справи апеляційної скарги, якщо заяву та апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя Г.А. Байбара.