КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/7664/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 369/15246/18

07 липня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Желепи О.В.

- Олійника В.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Усенка Євгенія Івановича на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 жовтня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Ковальчук Л.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал» про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя,-

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал»про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

На обґрунтування позовних вимог, зазначав, що 23 січня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тетіївського районного управління юстиції у Київській області було зареєстровано шлюб між ним та відповідачкою ОСОБА_2 , про що було видано свідоцтво про шлюб Серії НОМЕР_1 .

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 22.12.2017 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.

В період шлюбу, 22.03.2017 року він здійснив грошовий переказ на ім'я відповідачки в сумі 20 000 канадських доларів, з метою подальшого придбання у спільну власність квартири.

22 березня 2017 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал» було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру № 14/С105В-2 від 22.03.2017 року, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала у власність майнові права на квартиру АДРЕСА_1, проектною загальною площею 58,9 кв.м.

Згідно з п. 3.1 договору, ціна майнових прав на квартиру на момент підписання договору становить 389 894,50 грн.

Згідно листа ТОВ «Петрівський квартал» № 292 від 16.11.2018 року ОСОБА_2 сплатила ціну майнових прав 10.04.2017 року, орієнтовний термін прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію - другий квартал 2019 року.

Вважає, що майнові права на квартиру є спільною сумісною власністю подружжя та підлягають поділу, у зв`язку з чим просив визнати за ним право власності на 1/2 частину майнових прав на квартиру АДРЕСА_1, проектною загальною площею 58,9 кв.м.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 жовтня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал» про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішення суду, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 жовтня 2019 року, та ухвалити нове судове рішення, яким визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину майнових прав на квартиру АДРЕСА_1, проектною загальною площею 58,9 кв.м.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права. Зазначив, що судом першої інстанції невірно застосовано норми ст.ст. 60, 61, 69, 70 СК, ст. 190 ЦК, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку, про відсутність підстав для задоволення позову та визнання за позивачем права власності на майнові права в порядку поділу майна подружжя.

Крім того, суд в порушення норм ЦПК України не урахував висновків Верховного Суду, викладені в постанові від 24.10.2018 року у справі № 344/8552/16-ц, від 28.02.2019 року у справі № 520/4355/17 та від 18.12.2019 року у справі № 522/1029/18, згідно яких захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Стверджував, що суд у рішенні безпідставно зазначив, що обраний позивачем спосіб захисту не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судом встановлено, що 23 січня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тетіївського районного управління юстиції у Київській області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про що було видано свідоцтво про шлюб Серія НОМЕР_1 .

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 22.12.2017 року у справі № 380/1787/17 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

За час перебування у шлюбі за договором № 14/С105В-2 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 22 березня 2017 року, укладеного між ОСОБА_2 і ТОВ «Петрівський квартал», продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти у власність майнові права на квартиру АДРЕСА_1 та сплатити ціну таких прав в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до умов п. 1.3 вказаного Договору предметом є майнові права на квартиру, які після прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, реалізуються шляхом реєстрації покупцем права власності в установленому законом порядку. За умови виконання своїх обов`язків за цим договором продавець зобов`язаний передати покупцю документи, необхідні для державної реєстрації права власності на квартиру.

Згідно відповіді ТОВ «Петрівський квартал» від 16 листопада 2018 року ціна майнових прав, які є предметом договору 14/С105В-2 купівлі-продажу майнових прав, становить 14 714 доларів США. Ціну майнових прав покупець ОСОБА_2 сплатила 10 квітня 2017 року в повному обсязі. Інші договори між ОСОБА_2 та ТОВ «Петрівський квартал» не укладалися, будь-які інші кошти ТОВ «Петрівський квартал» не отримувало. Орієнтовний термін прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію - другий квартал 2019 року.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що обраний спосіб захисту позивачем, як визнання права власності на 1/2 частину майнових прав на квартиру не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, в період перебування сторін у шлюбі, 22 березня 2017 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Петрівський квартал» було укладено договір № 14/С105В-2 купівлі-продажу майнових прав на квартиру, предметом якого є майнові права на квартиру, які після прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію реалізуються шляхом реєстрації покупцем права власності в установленому законом порядку.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частинами 1 та 2 статті 71 СК України визначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Разом з цим, на час розгляду справи судом об`єкт інвестування побудований не був і у експлуатацію не зданий, відтак згідно ст. 331 ЦК України право власності на нього у сторін не виникло.

Частиною 1 статті 316 ЦК України визначено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 2 ст. 190 ЦК України майнові права є неспоживчою річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

За таких обставин, відсутні правові підстави для визнання за позивачем саме права власності на 1/2 частину майнових прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.. 4 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК УКраїни кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив визнати за ним саме право власності на 1/2 частину майнових прав на квартиру АДРЕСА_1, проектною загальною площею 58,9 кв.м.

Однак вимог про поділ самих майнових прав у порядку поділу майна подружжя, позивачем не заявлялися.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, з тих підстав, що позивачем не вірно обраний спосіб захисту, оскільки визнання за ним право власності на 1/2 частину майнових прав на квартиру не ґрунтується на нормах законодавства, а з вимогами про поділ самих майнових прав він не звертався.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги про невірне застосування судом норм ст.ст. 60, 61, 69, 70 СК, ст. 190 ЦК, є безпідставними.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не урахував висновків Верховного Суду, викладені в постанові від 24.10.2018 року у справі № 344/8552/16-ц, від 28.02.2019 року у справі № 520/4355/17 та від 18.12.2019 року у справі № 522/1029/18, згідно яких захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства, колегія суддів відхиляє, оскільки вони не впливають на висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для визнання за позивачем права власності на 1/2 частину майнових прав на квартиру.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 жовтня 2019 року ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Усенка Євгенія Івановича - залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Судді: