ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1811/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу №686/14449/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 вересня 2020 року (суддя Мазурок О. В., повне судове рішення складено 16 вересня 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області про стягнення грошових коштів.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У червні 2020 року ОСОБА_1 , звертаючись у суд із вказаним позовом, зазначав, що постановою Ярмолинецького районного суду від 12 березня 2012 року зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області провести нарахування і виплату йому компенсації за порушення строків виплати належного щомісячного грошового утримання судді за період із січня 2005 року по листопад 2011 року включно. Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2012 року зазначене судове рішення було скасовано. Постановою Вищого адміністративного суду України від 19 листопада 2014 року постанова апеляційного суду від 31 травня 2012 року скасована та залишено без змін постанову суду першої інстанції від 12 березня 2012 року. На виконання судового рішення Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області йому нараховано компенсацію у сумі 23579,40 грн. Відповідно до ухвали Ярмолинецького районного суду від 26 червня 2017 року виконання постанови Ярмолинецького районного суду від 12 березня 2012 року підлягає виконанню за розрахунок бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів». Судове рішення виконано 03 жовтня 2017 року. У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання відповідач має нести відповідальність, передбачену частино 2 статті 625 ЦК України.

Тому позивач просив стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області на його користь за період з грудня 2011 року по жовтень 2017 року 3% річних у сумі 5919,85 грн та інфляційні втрати у сумі 52592 грн, усього 58511,85 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 вересня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у сумі 899,82 грн і 3% річних у сумі 233,55 грн. У решті позову відмовлено.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції у частині відмови в позові, в апеляційній скарзі просить його скасувати у цій частині та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи. Вважає, що строк позовної давності не пропустив. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного суду від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц прострочення боржником виконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням і право на подання позову у кредитора виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення та обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Оскільки судове рішення було виконано 03 жовтня 2017 року, позов подано у межах трирічного строку позовної давності 05 червня 2020 року.

Відзив на апеляційну скаргу відповідач не подав.

Рішення суду у частині задоволення позовних вимог не оскаржується, а тому не переглядається апеляційним судом.

Розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно установив, що постановою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 12 березня 2012 року зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області провести нарахування і виплату ОСОБА_1 компенсації за порушення строків виплати належного йому щомісячного довічного грошового утримання за період із січня 2005 року по листопад 2011 року включно відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року і постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати»

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2012 року постанова Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 12 березня 2012 року скасована, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 19 листопада 2014 року постанова Вінницького апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2012 року скасована, постанова Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 12 березня 2012 року залишена в силі.

На виконання судового рішення відповідач провів нарахування компенсації за порушення строків виплати ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання за період із січня 2005 року по листопад 2011 року у сумі 23679,40 грн.

Відповідно до ухвали Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 26 червня 2017 року постанова Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 12 березня 2012 року у частині стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області нарахованої заборгованості у розмірі 23679,40 грн підлягає виконанню шляхом стягнення цих коштів з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів».

Згідно з листом Державної казначейської служби України від 09 жовтня 2017 року № 5-13/6321-16716 за виконавчим листом, виданим 11 вересня 2017 року, перерахунок коштів на рахунок, зазначений позивачем, проведено 03 жовтня 2017 року.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмову у позові суд мотивував пропуском ОСОБА_1 строку позовної давності, про застосування якої заявив представник відповідача.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.

За положеннями частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зазначеній статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Дія цієї статті поширюється на усі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулюють, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора , який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Отже, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Відповідач мав грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується постановою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 12 березня 2012 року у справі №2-а/222/18/2012, відповідно до якої зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області провести нарахування і виплату ОСОБА_1 компенсації за порушення строків виплати щомісячного довічного грошового утримання за період із січня 2005 року по листопад 2011 року.

З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати компенсації у сумі 23679,40 грн, у позивача виникло право на стягнення інфляційних втрат і 3% річних за увесь час порушення відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

З позовом до суду про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з грудня 2011 року по жовтень 2017 року ОСОБА_1 звернувся лише 05 червня 2020 року.

Представник Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області у суді першої інстанції заявив клопотання про застосування позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (частина 1 статті 256 ЦК України).

Частиною 1 статті 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність.

Згідно з частинами 3 і 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Установивши підставність позовних вимог ОСОБА_1 і пропуск ним строку позовної давності, про застосування якої заявив представник відповідача у судовому засіданні, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у позові про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з грудня 2011 року по 04 червня 2017 року.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність відмови у позові не заслуговують на увагу з таких підстав.

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за увесь час з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), а тому 03 жовтня 2017 року (дата погашення заборгованості, стягнутої за судовим рішенням) і є датою, коли зобов`язання відповідача перед ОСОБА_1 припинилося.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3% річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Тому право на позов про стягнення коштів на підставі частини 2 статті 625 ЦК України виникає у позивача з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

При застосуванні наведених норм права до спірних правовідносин апеляційний суд відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України враховує висновок Великої Палати Верховного Суду про застосування відповідних норм права, викладений у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).

Оскільки ОСОБА_1 05 червня 2020 року звернувся у суд з вимогою про стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області інфляційних втрат і 3% річних за час прострочення виконання грошового зобовязання, який, як він вважав, тривав з грудня 2011 року по жовтень 2017 року, то вимоги за період з грудня 2011 року по 04 червня 2017 року пред`явлено з порушенням строку позовної давності.

Порушень судом норм процесуального права, які б були підставою для скасування рішення, не встановлено.

Рішення суду першої інстанції у частині відмови у позові ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 16 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта