ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

02 грудня 2020 року

м. Харків

справа № 636/5505/15-ц

провадження № 22ц/818/530/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Тичкової О.Ю., Кругової С.С.

за участю секретаря Плахотнікової І.О.,

учасники справи:

позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

представник позивача ОСОБА_4

відповідач ОСОБА_5

третя особа приватний нотаріус Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Сухін Ігор Іванович

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , третя особа приватний нотаріус Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Сухін Ігор Іванович про визнання заповіту недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області, постановлене 02 травня 2018 року у складі судді Карімова І.В., в залі суду в місті Чугуїв,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з вищевказаним позовом.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилались на те, що 08 липня 2015 року їх батьком ОСОБА_6 був складений заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Сухіним І.І. за реєстровим № 1103, відповідно до якого ОСОБА_6 заповів все своє майно дружині від другого шлюбу - ОСОБА_5 . Вказаний заповіт не відповідав волевиявленню батька, оскільки в силу свого самопочуття після перенесених у квітні та липні 2014 року інсультів був паралізований, страждав на поведінкові та психічні розлади у зв`язку з чисельними ураженнями речовини головного мозку та стрімко прогресуючої судинної деменції, а тому він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. 08 грудня 2014 року їх батько ОСОБА_6 визнаний МСЕК інвалідом першої групи, 13 травня 2015 року він був оглянутий психіатром поліклініки «Інститут неврології, психіатрії та наркології» АМН України, де був підтверджений раніше встановлений діагноз: судинна деменція внаслідок повторних ішемічних інсультів. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді рухомого та нерухомого майна (автомобіля, земельних паїв та житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , придбаного батьком до реєстрації шлюбу з відповідачем ОСОБА_5 ). Позивачі у встановлений законом строк звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом як спадкоємці першої черги, де їм стало відомо про наявність оспорюваного заповіту. Просили визнати недійсним заповіт складений ОСОБА_6 08 липня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Сухіним І.І. за реєстровим № 1103.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 02 травня 2018 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено. Визнано недійсним заповіт, складений 08 липня 2015 року ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Сухіним Ігорем Івановичем та зареєстрований у реєстрі за № 1103.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_5 вказує на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права. Зазначає, що проведеною у справі експертизою зроблено необґрунтований висновок про абсолютну неспроможність останнього в момент складення ним заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними. Крім того, зазначає, що вказаний висновок викликає великі сумніви ще й тому, що експертиза проводилася КЗОЗ Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні № 3, тобто у тій установі, де працює позивач ОСОБА_2 , саме з цього приводу було заявлено про призначення повторної експертизи. Також вказує на те, що суд не допитав нотаріуса, який посвідчував оспорюваний заповіт, щодо стану здоров`я ОСОБА_6 . Звертає увагу суду на те, що будь-яких відомостей про те, що позивачі прийняли спадщину після ОСОБА_6 суду надано не було.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачі вказують на те, що матеріали справи не містять, а відповідачем не зазначено жодної обставини (доказу) необґрунтованості або суперечності висновку матеріалам або будь-яким фактичним даним. Звертають увагу суду на те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі є надуманими та мають мету подальшого затягування розгляду зазначеної справи.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 12.12.2018 року за клопотанням ОСОБА_5 була призначена судово-психіатрична експертиза.

27.10.2020 року на адресу апеляційного суду надійшла справа з висновком судово-психіатричного експерта.

Ухвалою від 28.10.2020 року провадження у справі відновлено та справу призначено до розгляду.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 перебував у шлюбі з ОСОБА_6 , від якого має трьох дочок позивачів у справі: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Мати позивачів ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_6 перебував у повторному шлюбі з відповідачем ОСОБА_5 з 1995 року, від якого дітей не мали.

Відповідно до заповіту, який був складений 08 липня 2015 року ОСОБА_6 та посвідчений приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Сухіним І.І. за реєстровим № 1103, ОСОБА_6 заповів все своє майно дружині ОСОБА_5 .

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді рухомого та нерухомого майна, а саме: автомобіля, земельних паїв та житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачі, посилаючись на те, що вони є спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 , оспорюють дійсність складеного ним заповіту в порядку ч.2 ст. 1257 ЦК України, зазначаючи, що волевиявлення заповідача не було вільним, оскільки при складенні заповіту ОСОБА_10 не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними внаслідок тяжкої хвороби.

Згідно відомостей Чугуївської державної нотаріальної контори в термін передбачений ст. 1270 ЦК України після смерті ОСОБА_6 спадщину прийняли ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с 169, том 2)

Поняття заповіту визначено в статті 1233 ЦК України - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

У відповідності до ч.1 ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Статтею 1235 ЦК України передбачено право заповідача на призначення спадкоємців. Так, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно до ч.1 ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачі посилались на те, що вказаний заповіт не відповідав волевиявленню батька, оскільки в силу свого самопочуття після перенесених у квітні та липні 2014 року інсультів був паралізований, страдав на поведінкові та психічні розлади у зв`язку з чисельними ураженнями речовини головного мозку та стрімко прогресуючої судинної деменції, а тому він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Згідно з вимогами ст.ст. 202-204 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього кодексу.

Згідно з ч.3 ст.203 ЦК України однією із загальних вимог, дотримання якої необхідно для дійсності правочину, є вимога щодо волевиявлення учасника правочину, яке повинно бути вільним та відповідати його внутрішній волі.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність з підстав, установлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч.3 ст.215 ЦК).

Правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, визначенні статті 225 ЦК України. Частинами першої, другої цієї статті встановлено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний відповідно до пункту 2 частини першої статті 105 ЦПК України) призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін.

Оскільки у ч.1 ст. 225 ЦК України вживається термін «момент» вчинення правочину, то в разі призначення психіатричної експертизи слід ставити перед експертом запитання стосовно конкретно визначеного відрізку часу, оскільки протягом дня психічний стан особи може змінюватись.

Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів.

Так, на підставі ухвали суду першої інстанції було проведено посмертну судово-психіатричну експертизу, згідно з висновком якої ОСОБА_6 за представленими даними у період часу, якому відповідає підписання заповіту 08 липня 2015 року, виявляв хронічний стійкий психічний розлад у формі судинної деменції. І відповідно до свого психічного стану не був здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 9 від 07.05.2020 року, проведеної Державною установою «Науково-дослідний інститут психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», яка призначена апеляційним судом для перевірки доводів апеляційної скарги, ОСОБА_6 на момент складення заповіту ІНФОРМАЦІЯ_3 виявляв тяжкий психічний розлад у формі судинної деменції з гострим початком. ОСОБА_6 на момент складення заповіту 08 липня 2015 року за своїм психічним станом не був здатним усвідомлювати значення своїх дій.

Виходячи із встановлених обставин справи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначився з характером спірних правовідносин, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне та обгрунтоване рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389,390 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 02 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.П.Пилипчук

Судді О.Ю.Тичкова

С.С. Кругова