Справа № 487/4271/20
Провадження № 2/487/1924/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2020 року місто Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Темнікової А.О.,

за участю секретаря Демиденко Н.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідачки ОСОБА_2 ,

представника органу опіки та піклування

виконавчого комітету Миколаївської

міської ради Довгань І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся 24.07.2020 року до Заводського районного суду міста Миколаєва із позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, в якому просив визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути з відповідачки на користь позивача на утримання дитини аліменти в розмірі 1800 гривень щомісяця, починаючи з дати подання заяви і до повноліття дитини.

В обґрунтування позову зазначено, що з 08.06.2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Корабельного районного суду міста Миколаєва від 14.09.2016 року було розірвано. Від шлюбу подружжя має спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу постійно мешкає з позивачем та перебуває на його повному забезпеченні. Відповідачка ніякої уваги до сина не проявляє, матеріально не забезпечує.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні, надавши пояснення, аналогічні змісту пред`явленого позову.

Відповідачка позовні вимоги визнала частково, не заперечувала проти визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з позивачем. Також відповідачка не заперечувала проти стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у сумі 1200 гривень, зазначила, що сплачувати аліменти в більшому розмірі наразі немає можливості, оскільки вона перебуває на останніх строках вагітності, яка має тяжкий перебіг, офіційно не працевлаштована, інших доходів не має. Також відповідачка зазначила, що її прізвище було змінено з ОСОБА_4 на ОСОБА_5 .

Представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради позов підтримала, не заперечувала проти його задоволення, надавши заяву про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане 04.10.2013 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції).

Рішенням Корабельного районного суду міста Миколаєва від 14.09.2019 року (справа 488/3204/16) шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_6 залишено прізвище ОСОБА_4 .

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №4 від 02.12.2020 року, Корабельним районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 12.05.2017 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . Після реєстрації шлюбу прізвище відповідачки змінено з ОСОБА_8 на ОСОБА_9 розірвано 04.10.2018 року.

18.02.2018 року ОСОБА_10 було складено довіреність, за змістом якої вона добровільно передала на виховання та повне забезпечення дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 її батьку ОСОБА_1 ; не заперечувала проти проживання сина з батьком та вирішення батьком всіх питань, що стосуються дитини.

Щодо вимог про визначення місця мешкання дитини суд виходить з наступного.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі статями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків.

Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та висновком Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного суду, викладеним у постанові від 14.07.2020 року у справі №357/7976/18 (провадження №61-15029св19).

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції, частин другої, третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», статті 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Отже, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Відповідно до положень частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Микорлаївської міської ради про визначення проживання дитини від 18.11.2020 року №6584/02.02.01-22/25/14/20 зметою подання до суду висновку органу опіки та піклування щодо розв`язання спору між батьками, встановлено наступне. Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14.09.2016, шлюб між батьками розірвано. Дитина проживає з батьком, ОСОБА_1 , бабою та дідом, за адресою: АДРЕСА_1 в належних матеріально-побутових умовах. Дитина має окрему кімнату, де є спальне та робоче місця, шафа для речей, комод. Мірон забезпечений речами по сезону, шкільним приладдям, продуктами харчування. Мати, ОСОБА_11 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , у житлі співмешканця. Зареєстрована та є власницею квартири АДРЕСА_3 . Відповідно до акту обстеження умов проживання матері, наданого службою у справах дітей адміністрації Корабельного району, за адресою фактичного проживання матері створені належні умови для перебування дитини. Відповідно до інформації Комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3», під наглядом якого перебуває дитина, ОСОБА_12 , на прийом до лікаря приходить у супроводі батька або баби. Дитина навчається в Миколаївській загальноосвітній школі № 31. Згідно психолого-педагогічної характеристики ОСОБА_13 має хороший фізичний і розумовий розвиток, вирізняється неординарністю мислення та розсудливістю. Батько постійно цікавиться навчанням ОСОБА_13 та відповідально ставиться до його виховання. Вчасно приводить дитину на заняття та забирає після занять. Мати, ОСОБА_6 , за час навчання дитини у школі жодного разу не цікавилася шкільним життям дитини, з класним керівником зв`язок не підтримувала. Відповідно до інформації Миколаївського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 05.10.2020 № 1405, батько взмозі виконувати обов`язки щодо виховання дитини та догляду за нею. Фахівцями центру, також, проведено бесіду з відповідачкою, ОСОБА_11 , яка повідомила, що не заперечує проти проживання ОСОБА_13 з батьком. Відповідно до довідок КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» Миколаївської обласної ради від 29.09.2020 № 439 та № 684, на наркологічному та психіатричному обліках ОСОБА_1 не перебуває. Батько є фізичною особою-підприємцем, має дохід та може забезпечити потреби дитини. З метою з`ясування думки дитини, з ОСОБА_13 було проведено бесіду, в ході якої дитина виявила бажання й надалі проживати з батьком. Питання визначення місця проживання дитини розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 12.11.2020, за присутності обох батьків. Згідно з викладеним, керуючись інтересами дитини, беручи до уваги її думку, відповідно до ст. ст. 19, 141, 160, 161, 171 Сімейного кодексу України, п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради вважає доцільним визначити місце проживання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком, ОСОБА_1 .

Як зазначалось раніше, відповідачка ОСОБА_2 проти визначення місця мешкання дитини з батьком не заперечує та в цій частині позов визнала повністю.

З огляду на викладене, оцінивши та проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності, враховуючи встановлені судом обставини, визнання відповідачкою позову в частині визначення місця мешкання дитини із батьком, суд вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими та, діючи в найкращих інтересах дитини, вважає за необхідне визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Щодо вимог про стягнення аліментів суд виходить з наступного.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти та готувати її до самостійного життя.

Відповідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів, згідно ст. 182 СК України, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України).

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного,духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно постанови № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі Конвенції про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції про права дитини передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.

У пункті 54 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява №31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див., наприклад, рішення від 27 листопада 1992 р. у справі «Олсон проти Швеції (№ 2)» (Olsson v. Sweden (№ 2)), Series A, № 250, с. 3536, п. 90), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які у залежності від природи та важливості можуть переважати над інтересами батьків.

Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

З огляду на викладене, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України), суд вважає, що відповідачка зобов`язана і має можливість сплачувати на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1200 (тисяча двісті) гривень щомісяця, від дня пред`явлення позову, тобто з 24.07.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

При цьому суд вважає за необхідне роз`яснити, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840 гривень 80 копійок

Керуючись ст. 51 Конституції України, ст.ст. 7, 19, 141, 150, 153, 155, 161, 180-185, 192 СК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 211, 259, 263-265, 268, 353 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ,

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1200 (тисяча двісті) гривень щомісяця, від дня пред`явлення позову, тобто з 24.07.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в межах сплати платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , в дохід держави судовий збір в сумі у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 14.12.2020 року.

Суддя А.О. Темнікова