Номер провадження: 22-ц/813/3934/20
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Князюка О.В.,

за участю секретаря судового засідання: Віцько А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в свої інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , 2009 року народження, на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2019 року про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , яка діє в свої інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , 2009 року народження, третя особа: Орган опіки та піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права власності на частку у майні та припинення права власності на частку у майні,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року адвокат Зауліна Ольга Григорівна, діючи від імені ОСОБА_3 , звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у майні та припинення права власності на частку у майні, третя особа - Орган опіки та піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради.

В обґрунтування позовної заяви позивачка зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер єдиний син позивачки - ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилась спадщина на: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 58,7 кв.м., житловою - 17,1 кв.м., квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 143,4 кв.м., житлової - 80,4 кв.м., квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 62,3 кв.м., садовий будинок АДРЕСА_4 об`єднаного АДРЕСА_5 «Чайка» по вул. Північній, земельну ділянку, площею 0.120 га, що розташована на території Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області за межами населених пунктів, яка надана для індивідуального садівництва. Спадкоємцями першої черги за законом є: дружина померлого - ОСОБА_1 , мати померлого - ОСОБА_3 , неповнолітній син померлого - ОСОБА_2 , батько померлого - ОСОБА_5 , який відмовився від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 березня 2015 року було стягнуто на користь ОСОБА_3 компенсацію 1/8 частки автомобіля та визнано право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 на частину зазначеного нерухомого майна.

Як зазначила позивачка у позові, спільне володіння і користування нерухомим майном позивачки з відповідачами є неможливим, що стало приводом для звернення до суду з даним позовом, в якому позивачка просила суд припинити право власності ОСОБА_1 та малолітнього ОСОБА_2 на їхні частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 58,7 кв.м., житловою - 17,1 кв.м., визнавши право власності на дану квартиру за ОСОБА_3 в цілому; у рахунок компенсації, належної до виплати відповідачам, припинити право власності ОСОБА_3 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 , на 1/12 та 1/3 частки квартири АДРЕСА_3 , на 1/8 частину садового будинку АДРЕСА_4 «Чайка» по вул. Північній, на ј частину земельної ділянки, площею 0,120 га, що розташована на території Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області за межами населених пунктів, яка надана для індивідуального садівництва, визнавши в цілому право власності на вказане майно, за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (по Ѕ частці кожному відповідачу); у рахунок компенсації, належної до виплати позивачці за припинення її права власності на частину вказаного майна стягнути з відповідачів суму, визначену шляхом розрахунків після проведення судової будівельно-технічної експертизи з визначення вартості майна.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2019 року дану справу прийнято до розгляду та відкрито по ній провадження.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою суду з підстав підсудності, ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2019 року про відкриття провадження та направити справу для розгляду до суду першої інстанції за встановленою підсудністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідачка з посиланням на ст. 30 ЦПК України зазначає, що оскільки вимоги позивача пов`язані між собою та пред`явленні одночасно щодо кількох об`єктів нерухомого майна, зокрема, щодо садового будинку АДРЕСА_4 та земельної ділянки площею 0,120 га, які є основною частиною спірного майна та вартість їх є найвищою, й які розташовані за адресою: АДРЕСА_4 , тому, на її думку, районний суд при постановленні ухвали суду від 13 вересня 2019 року про відкриття провадження допустив порушення правил підсудності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма піддягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Приймаючи позовну заяву до розгляду та відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що зазначена справа підсудна Приморському районному суду м. Одеси.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком районного суду у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом (загальна підсудність).

Частиною 1 ст.30 ЦПК України встановлена виключна підсудність позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, які пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

При цьому, виключна підсудність є пріоритетною над загальною.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2 перелік позовів, для яких установлена виключна підсудність, розширеному тлумаченню не підлягає. Правила виключної підсудності діють також у випадку пред`явлення кількох позовних вимог, пов`язаних між собою, якщо на одну з них поширюється виключна підсудність.

У п.п. 41-42 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз`яснено, що перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Якщо пред`явлено позов про право власності на кілька жилих приміщень (квартир), розташованих у різних районах міста чи в різних містах, або позов про поділ спадкового майна, яке складається з кількох квартир (об`єктів нерухомості) у різних місцевостях, тобто вимоги, для кожної з яких частиною першою статті 114 ЦПК (ст. 30 ЦПК України в редакції після 15.12.2017 року) встановлено виключну підсудність, то позов пред`являється до одного із судів за вибором позивача, але за місцезнаходженням основної частини нерухомого майна, яка за своєю вартістю перевищує ті, що знаходяться в інших районах чи місцевостях.

Апеляційним судом встановлено, що справа, яка знаходиться на розгляді, стосується спору, що виник із приводу нерухомого майна. При цьому позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, які знаходяться в різних районах.

Таким чином, для визначення підсудності даної справи слід застосовувати правила, передбаченні ст. 30 ЦПК України, відповідно до якої спір повинен розглядатися за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

В матеріалах справи наявна копія рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 березня 2015 року, з тексту якого вбачається, що згідно Звіту про незалежну оцінку майна, виданого Товарною біржою «Профі-Т» 02.09.2013 року, вартість спадкового майна - квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 58.7 кв.м., в тому числі житлова площа - 17.1 кв.м., становить 647 009 грн., та Звіту про незалежну оцінку майна, виданого Товарною біржою «Профі-Т» 02.09.2013 року вартість спадкового майна - квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 143,4 кв.м., в тому числі житлова площа - 80,4 кв.м., становить 1 570 289 грн.

Згідно копії Зведеного акту вартості будівель і споруд за адресою Об`єднаного садівничого кооперативу «Чайка» Садівниче товариство «Пресобудівник» Дачненської сільської ради, Біляївський район, вул. Друга Північна, домоволодіння АДРЕСА_4 , власник гр. ОСОБА_4 , дійсна вартість даного мана станом на 05.01.2009 року складала 169 712 грн.

Відомостей про вартість іншого спірного майна матеріали справи не містять.

Матеріали справи також не містять відомостей про ринкову вартість спірного майна на час розгляду справи. Разом з тим, позивачкою з позовною заявою була подана заява про призначення судової будівельно-технічної експертизи для визначення ринкової вартості спірного майна. На момент знаходження справи в суді апеляційної інстанції дана заява районним судом не розглядалася.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу саме найвищою вартістю майна, зокрема садового будинку АДРЕСА_4 та земельної ділянки, АДРЕСА_6 0,120 га, які АДРЕСА_4 «Чайка» по АДРЕСА_4 , відповідач не надає жодних доказів, що підтверджують посилання ОСОБА_1 про найвищу вартість зазначеного майна по відношенню до іншого спірного майна.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Окрім того, слід звернути увагу, що позивач просить визнати за нею право власності на майно, що територіально знаходить в Приморському районі, та в рахунок компенсації просить припинити її право власності на інше вищезазначене майно. Тобто, можна зробити висновок, що метою даного позову є визнання права власності на нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 58,7 кв.м., житловою - 17,1 кв.м. Інші вимоги позивача є похідними.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що викладені в скарзі доводи правильність висновків суду першої інстанції щодо підсудності справи не спростовують, оскільки не підтвердженні належними та достатніми доказами та зведені до припущень, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в свої інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , 2009 року народження - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 15.01.2020 року

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

О.В. Князюк