Провадження № 2/686/320/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі: головуючого судді Козак О.В.,

при секретарі Слободянюк А.Ю.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Хмельницькому справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору оренди житлового приміщення,

встановив:

В грудні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору оренди житлового приміщення, в обґрунтування якого вказав, що йому нарівні із дружиною ОСОБА_4 , на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 . Відповідач не заперечує того, що дана квартира є їх спільною сумісною власністю, адже вона була придбана ними у шлюбі за спільні кошти подружжя на підставі договору купівлі-продажу квартири від 18.05.2018 року.

При цьому, державна реєстрація права власності на квартиру лише за дружиною не свідчить про відсутність у нього як іншого із подружжя права спільної сумісної власності на означену квартиру, оскільки Сімейним кодексом України закріплена презумпція права спільної сумісної власності подружжя, яка може бути спростована лише належними та допустимими доказами (такої правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 28 лютого 2018р. у справі № 647/1683/15-ц, від 27.02.2019 року у справі № 755/4757/16-ц).

Щодо суті спору, то нещодавно його дружина ОСОБА_4 зізналась йому у тому, що 28 листопада 2019 року передала квартиру АДРЕСА_1 в оренду невідомій йому особі на ім`я ОСОБА_5 .

На його запитання дружина пояснила, що не вважала за необхідне питати у нього дозволу, так як квартира зареєстрована лише за нею. Разом з тим, на даний момент вона шкодує про своє рішення, оскільки людина, із якою був укладений договір оренди, орендної плати не сплатила, пошкодила наявне у квартирі майно і веде себе не порядно.

07 грудня 2019 року він зв`язався із орендарем ОСОБА_5 та поросив його покинути квартиру. 08.12.2019 року ОСОБА_5 добровільно покинув та звільнив її від своїх речей. Разом з тим, відповідно до умов спірного договору оренди, такий діє протягом року з дня укладення договору (п. 1.1. Договору). Отже, правовідносини, які виникли із договору оренди, укладеному без його згоди, досі тривають. За таких обставин вважаю, що відбулося і продовжує відбуватися порушення його законних прав та інтересів.

Виходячи зі змісту ч. 3 ст. 65 СК України, під час здійснення права власності (володіння, користування та розпорядження спільним сумісним майном) щодо цінного майна інший з подружжя має заручитися саме письмовою згодою.

Однак, знаючи про те, що квартира, безумовно, є цінним майном, ОСОБА_4 , знехтувала вимогами законодавства, оскільки не отримувала від нього ані усної, ані письмової згоди на вчинення правочину щодо передання квартири в оренду третій особі.

Адже за приписами ч. 1, 2 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Водночас, частиною 4 ст. 369 ЦК України врегульовано, що правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Крім того, не було проведено реєстрації правочину у відповідності до вимог ч.2 ст.158 ЖК УРСР, що свідчить про недотримання письмової форми правочину.

З врахуванням наведеного позивач просить суд: визнати недійсним договір оренди житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 , який був укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 28 листопада 2019 року; солідарно стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві. Представник позивача суду пояснив, що квартира є спільною сумісною власністю подружжя, дружина здала її в оренду без згоди позивача.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила повністю, оскільки правочин є короткостроковим на 1 рік. Нормами чинного законодавства не передбачено письмової форми згоди. Позивач був присутній при укладенні договору і дав мовчазну згоду.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, подала до суду відзив в якому просила розгляд справи проводити за її відсутності, та врахувати, що вона погоджується із викладеними у позовній заяві фактами та доводами та не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебувають в шлюбі зареєстрованому 01.06.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Хмельницького міського управління юстиції, актовий запис № 541.

18.05.2018 року ОСОБА_4 , згідно договору купівлі-продажу укладеного з ОСОБА_6 , придбала квартиру АДРЕСА_1 .

При цьому ОСОБА_3 18.05.2018р. надав нотаріально посвідчену згоду дружині на укладення вищевказаного договору купівлі-продажу квартири.

28.11.2019 року між ОСОБА_4 (Орендодавець) та ОСОБА_5 (Орендарем) було укладено договір оренди житлового приміщення, згідно якого Орендодавець надає Орендареві в користування строком на 1 рік 1к. квартиру загальною площею 47 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 . За згодою сторін договором встановлюється плата за оренду квартири в розмірі 5500грн. на місяць, та додаткова плата комунальних послуг. Оплата здійснюється за перший та останній місяць.

Згідно довідки ОСББ «Кам`янецька 94» від 10.12.2019 року, 08.12.2019 року близько 22 год. ОСОБА_5 добровільно покинув квартиру АДРЕСА_1 , яку він винаймав за договором оренди із власницею квартири ОСОБА_4 ..

З листа Південно-Західного відділення поліції ХВП ГУ НП в Хмельницькій області від 17.12.2019 року №12275 вбачається, що за наслідками розгляду заяви ОСОБА_5 з приводу невиконання умов договору оренди житла ОСОБА_4 , йому повідомлено, що під час проведення перевірки ознак, які б вказували на наявність кримінального правопорушення в діях останньої не виявлено, а тому за таких обставин не передбачено підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Вказані обставини підтверджуються: свідоцтвом про одруження серія НОМЕР_1 ; договором купівлі-продажу квартири від 18.05.2018р.; витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності; заявою ОСОБА_3 від 18.05.2018 року; технічним паспортом на квартиру; договором оренди житлового приміщення від 28.11.2019 року; довідкою ОСББ «Кам`янецька 94» від 10.12.2019 року; листом Південно-Західного відділення поліції ХВП ГУ НП в Хмельницькій області від 17.12.2019 року №12275.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ст. 319 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.158 ЖК УРСР договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов`язки наймодавця і наймача та інші умови найму.

З 1 січня 2004 року введено в дію Цивільний кодекс України, глава 59 розділу ІІІ якого регулює правовідносини за договором найму (оренди) житла.

Відповідно до ч.1 ст.810, ч.1 ст.811 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Договір найму житла укладається у письмовій формі.

Жодних інших застережень щодо форми договору чи порядку його реєстрації цивільне законодавство не передбачає.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст.391 ЦК України).

Згідно ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згідно ч.ч.1,2, 4 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

За змістом частини першої ст. 203, частини першої ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

На підставі викладеного, досліджених в судовому засіданні доказів, суд дійшов висновку, квартира АДРЕСА_1 набута ОСОБА_4 в період шлюбу, тому відповідно до вищевказаних положень сімейного законодавства є спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що під час підписання договору ОСОБА_8 не було.

Допитаний в якості свідка позивач ОСОБА_3 суду пояснив, що під час огляду та укладення договору його не було. Дружина без його відома здала квартиру.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що під час підписання договору її не було, але у цій квартирі до цього вона була і бачила ОСОБА_8 до підписання договору, коли зустрічались з ріелтором ОСОБА_10 та оглядали квартиру, оговорювали умови договору. Квартиру здавали ОСОБА_11 та їй. ОСОБА_12 завжди до них приходив.

Відповідач ОСОБА_13 допитаний, як свідок, суду пояснив, що за порадою знайомої він звернувся до ріелтора. При огляді квартири були присутні позивач та його дружина, його дівчина, і їх ріелтор. Коли подивились житло, то домовились зустрітись для підписання договору. Позивач та його дружина були присутні при огляді та підписанні договору. Склали 3 примірника договори, підписали він та ОСОБА_14 , а позивач був присутнім та знав, що здає квартиру.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що вона працює ріелтором і заселяла на квартиру ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . На момент підписання договору були присутні чоловік та дружина ОСОБА_18 , ріелтор ОСОБА_19 , ОСОБА_17 і ОСОБА_20 .

Отже, наведені свідчення свідків є суперечливими та не доводять факту надання ОСОБА_3 , а саме письмової згоди на укладення договору оренди.

Не доводить вказаних обставин і надані відповідачем ОСОБА_21 : роздруківка телефонних дзвінків за період з 29.11.2019р. по 08.12.2019 року, оскільки вказані дзвінки мали місце після укладення договору оренди 28.11.2019 року, та вона не містить достовірних відомостей щодо власників номерів з яких здійснювались дзвінки; додаткова угоди про розірвання договору оренди житлового приміщення від 09.12.2019 року, так як вона не була підписана сторонами; інформація ГУ НП в Хмельницькій області від 07.05.2020р. щодо повідомлення ОСОБА_4 08.12.2019р. на спецлінію відділу служби «102» та наслідків реагування, оскільки вказані події мали місце після укладення оспорюваного правочину.

Отже, відповідачами згідно ст. 81 ЦПК України не доведено того, що ОСОБА_3 була надана письмова згода на укладення ОСОБА_4 договору оренди житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 (щодо цінного майна), погодження ним умов викладених у договорі, відповідно до положень ст.65 СК України.

Таким чином, оспорюваний договір оренди від 28.11.2019 року укладено без письмової згоди співвласника майна - позивача ОСОБА_3 ..

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору оренди житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 , який був укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 28 листопада 2019 року, підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненю на користь позивача сплачений ним судовий збір в сумі 768,40грн., в рівних частинах з кожного відповідача по 384,20грн.

Керуючись ст.ст.2, 12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст.60,63,65 СК України, ст.ст.203,215,319,369,391,810,811 ЦК України, ст.158 ЖК УРСР, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 28 листопада 2019 року.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_3 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ,ІПН: НОМЕР_3 , жителя: АДРЕСА_3 ) судовий збір в сумі 768,40грн., в рівних частинах з кожного відповідача по 384,20грн..

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ,ІПН: НОМЕР_3 , житель: АДРЕСА_3 ).

Відповідачі: ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_3 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 )

Дата складання повного тексту рішення суду 16.12.2020 року.

Суддя: