Справа №339/131/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2020 року м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Головенко О. С.

секретаря судового засідання Ганчар Л.В.

з участю заявниці ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2

представника заінтересованої особи Романишин В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа Болехівська міська рада Івано-Франківської області про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт її постійного проживання однією сім`єю у квартирі АДРЕСА_1 не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини із ОСОБА_4 ,1952 року народження, смерть якого настала ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Болехові Івано-Франківської області.

Вимоги заяви обґрунтовані тим, що її рідна бабуся ОСОБА_5 одружилася з ОСОБА_6 та проживали у матері ОСОБА_7 в АДРЕСА_1 .

Так як ОСОБА_6 був військовослужбовцем, то у зв`язку із наданням йому квартири переїхав на постійне місце проживання в м.Стрий.

Його мати ОСОБА_7 , окрім сина ОСОБА_8 , мала ще сина ОСОБА_9 , який зареєстрований та проживав у м.Болехів з ОСОБА_4 , був інвалідом дитинства по психзахворюванню.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_7 , як власник квартири АДРЕСА_1 склала заповіт, згідно якого 1/2 частину у м.Болехові заповіла ОСОБА_5 , бабусі заявниці.

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Болехові і після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 її син ОСОБА_4 отримав у порядку спадкування право власності на 1/2 частину вказаної квартири.

Заявниця стверджує, що у цій квартирі вона фактично проживала разом з ОСОБА_7 та її сином ОСОБА_4 з 2004 року, хоч зареєстрована на проживання з 2008 року.

Після смерті ОСОБА_7 вона проживала у цій квартирі разом з ОСОБА_4 , за яким здійснювала догляд, оскільки він був інвалід 2 групи та не міг взагалі забезпечити свій побут та життя. Отриману пенсію віддавав її, і за спільний бюджет купувала продукти харчування, готувала йому їжу, прала одежу, купала, оплачувала комунальні послуги, а також здійснювала весь комплекс догляду заним як за немічною людиною, у них були один перед одним відповідні права та обов"язки.

ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_4 помер і вона здійснила його захоронення. Родичів, які б претендували на спадщину після його смерті, окрім неї, немає. Встановлення факту необхідне для прийняття спадщини як спадкоємця четвертої черги згідно ст. 1264 ЦК України.

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , як сусіди, в судовому засіданні вказали, що більше 10 років ОСОБА_1 із ОСОБА_4 постійного проживали в одній квартирі однією сім`єю. ОСОБА_1 доглядала ОСОБА_4 , який був інвалід та в зв"язку з чим потребував догляду, оскільки інших родичів немав. Зокрема, спільно харчувалися, ОСОБА_4 віддавав свою пенсію заявнику, яка готувала йому їжу, одягала, повністю піклувалася про нього, а після смерті похоронила його.

Вислухавши вступне слово заявника та її представника, заінтересованої особи, який підтримав вимоги заяви та не зпречував щодо задоволення, пояснення свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, безпосередньо дослідивши наявні докази у справі та надавши їм оцінку, прийшов до висновку про задоволення вимог заяви, виходячи з наступного.

За змістом ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Як вбачається із матеріалів справи, заявниця народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 у м.Стрий Львівської області та після одруження змінила прізвище з " ОСОБА_1 " на " ОСОБА_1 ", що підтверджується свідоцтвами про народження та одруження (а.с.11,12).

Також встановлено, що заявниця з 12.05.2008року зареєстрована на постійне місце проживання в квартирі АДРЕСА_1 ( а.с.6-7).

Співвласниками ( по Ѕ частці) вказаної квартири згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом є ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , який проживав в ній разом із заявницею (а.с.18-19).

Свідоцтвом про смерть підтверджується, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 помер у віці 65 років ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.20) і після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину спадкового майна у вигляді квартирі АДРЕСА_1 .

Як зазначено в заяві, осіб, які б претендували на спадщину після смерті ОСОБА_4 немає.

Судом встановлено, що згідно з витягу із Спадкового реєстру спадкова справа після смерті ОСОБА_4 дійсно не відкривалася ( а.с.24).

Заявниця, бажаючи прийняти спадщину, як спадкоємець четвертої черги згідно ст. 1264 ЦК України, оскільки проживала із спадкодавцем ОСОБА_5 більше п"яти років однією сім`єю, звернулася до нотаруса із заявою .

Приватним нотаріусом Долинської районної державної нотаріальної контори від 28.04.2020 їй роз"яснено, що у відповідності до п.4.4 Глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України факт проживання спадкоємців однією сім`єю із спадкодавцем підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили, у зв`язку з чим рекомендовано звернутися до суду про встановлення такого факту (а.с.23-24) .

Так, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Згідно вимог ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

За змістом ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю.

У п. 21 вищевказаної Постанови вказано, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини, і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також: інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну "член сім`ї") визначено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно з ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

Зі змісту Закону вбачається, що місцем проживання особи вважається місце її державної реєстрації у встановленому законом порядку.

Як встановив суд, факт спільного проживання заявниці із спадкодавцем з ОСОБА_4 , більше 5 років стверджується як матеріалами справи, так і поясненнями свідків.

Зокрема, з довідки Болехівського ККП № 245 від 28 січня 2020 року вбачається, що померлий ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою по АДРЕСА_1 (теперішня АДРЕСА_1 ) і проживав до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з: ОСОБА_1 , 1989 року народження; ОСОБА_14 , 1988 року народження; ОСОБА_15 , 2009 року народження (а.с.9)

Поясненнями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 також підтверджено, що ОСОБА_1 , проживаючи разом з ОСОБА_4 як одна сім`я, мали спільний бюджет, заявниця здійснювала за ним догляд, оскільки він був інвалідом з дитинства.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи всі зазначені докази в їх сукупності, суд вважає, що факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з веденням спільного побуту більше п`яти років з 2008 року по жовтень 2019 року заявницею доведений, нею надані докази сімейно-побутових стосунків, ведення ними спільного господарства, єдиного бюджету, що характеризують усталені відносини, що притаманні сім`ї.

Даний факт має юридичне значення для ОСОБА_1 , оскільки відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

При таких обставинах, беручи до уваги, що спадкоємці інших черг відсутні, то заявника слід визнати спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_4 .

А тому після встановлення факту проживання однією сім`єю заявник може звернутись до нотаріальної контори для прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 , як спадкоємець четвертої черги.

Відповідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява обґрунтована, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.12,13,81,264, 315 ЦПК України, суд ,-

ухвалив:

Заяву задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 однією сім`єю більш ніж п`ять років до часу відкриття спадщини в квартирі АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Болехівський міський суд.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Зазначені в рішенні строки згідно Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", продовжуються на строк дії карантину, встановленого Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS -Cov-2" 11 березня 2020 року № 211 (з наступними змінами і доповненнями).

Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання:

ОСОБА_1 - реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 .

Болехівська міська рада - вул.І.Франка,12 м. Болехів Івано-Франківської області.

Дата складання повного тексту рішення - 20 липня 2020 року.

Суддя Головенко О.С.