З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"15" січня 2020 р. Справа № 608/2140/19
Номер провадження2/608/6/2020
Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючої судді Яковець Н. В.
за участю секретаря судового засідання Олійник О.М.,
розглянувши у відкритому у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири особистою приватною власністю, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання квартири особистою приватною власністю.
В обґрунтування доводів позовних вимог позивач зазначила, що 23 жовтня 1973 року вона уклала шлюб з відповідачем. 29 березня 1985 року рішенням Тернопільського міського народного суду шлюб між сторонами розірвано. 01 лютого 1997 року вона виїхала в Сполучені штати Америки на постійне місце проживання. В травні 2004 року повернулася із закордону та купила квартиру АДРЕСА_1 . Після придбання спірної квартири, до неї звернувся відповідач ОСОБА_2 із пропозицією відновити їх шлюбні відносини, мотивуючи своє попереднє рішення про розірвання шлюбу помилкою, яку він допустив у молодості. На дану пропозицію позивачка погодилася та сторони почали спільно проживати у спірній квартирі. Згідно будинкової книги у спірній квартирі зареєстровані місцем проживання позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з 19 липня 2005 року по теперішній час. 11 листопада 2006 року вона повторно виїхала за кордон в США на роботу. На початку вересня 2016 року по приїзді на Україну на постійне місце проживання виявила, що відповідач ОСОБА_2 зловживає алкогольними напитками, спірна квартира знаходиться в захаращеному стані, і з даного приводу у неї з того часу із відповідачем виникали постійні сварки. На даний час відповідач не проживає в квартирі, забрав всі речі і його місце перебування невідоме. Відповідач не брав матеріально участі у придбанні квартири, а відтак це нерухоме майно є особистою власністю позивача. На початку жовтня 2019 р. вона вирішила подарувати спірну квартиру своєму онукові, однак нотаріус повідомив, що спірна квартира є її спільною сумісною власністю. Разом з тим, придбаваючи спірну квартиру вважала, що її шлюб з відповідачем є припиненим на підставі рішення. 25 вересня 2019 року вона подала до Чортківського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області рішення Тернопільського міського народного суду від 29 березня 1985 року у справі №2-104/1985 р. для державної реєстрації розірвання шлюбу та отримала свідоцтво про розірвання шлюбу. Вказані обставини унеможливлюють їй право вільно розпоряджатися своєю особистою приватною власністю, а тому просить суд визнати квартиру АДРЕСА_1 особистою приватною власністю.
Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Варода П.Б. в судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги довірительки підтримує у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, через оголошення на веб порталі.
Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне.
Відповідно до договору купівлі-продажу від 13 липня 2004 року,
посвідченого Гресько О.Т., приватним нотаріусом Чортківського районного
нотаріального округу 13 липня 2004 року, за реєстровим №1759, та Витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13 серпня 2004 року за
№4444270, виданого Чортківським обласним комунальним міжрайонним бюро
технічної інвентаризації, позивачка ОСОБА_1 придбала у
ОСОБА_3 , та відповідно набула у власність, двохкімнатну квартиру
23 жовтня 1973 року позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 уклали шлюб, який розірваний рішення Тернопільського міського народного суду від 29 березня 1985 року №2-104/1985 р. Розірвання даного шлюбу відбулося з ініціативи відповідача ОСОБА_2 , тобто за його позовом.
Згідно будинкової книги у спірній квартирі зареєстровані за місцем проживання позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з 19 липня 2005 року по теперішній час.
Постановою Чортківського районного суду Тернопільської області від 4 вересня 2018 року у справі №608/1718/18 встановлено, що ОСОБА_1 14 липня 2018 року близько 23 год. 25 хв. в м. Чорткові по вул АДРЕСА_2 /2, по місцю свого проживання, вчинив домашнє насильство відносно дружини ОСОБА_1 , під час якого ображав її образливими нецензурними словами, чинив на неї моральний та фізичний тиск.
25 вересня 2019 року позивачка ОСОБА_1 подала до Чортківського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області рішення Тернопільського міського народного суду від 29 березня 1985 року у справі №2-104/1985 р. для державної реєстрації розірвання шлюбу, про що було складено відповідний актовий запис №36 від 25 вересня 2019 року та видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 25 вересня 2019 року.
Листом-роз`ясненням від 11 жовтня 2019 року за вих. №533/01-16, приватний нотаріус Пивовар В.А. повідомив позивачку ОСОБА_1 , що спірна квартира є її спільною сумісною власністю разом із відповідачем ОСОБА_2 , оскільки придбана в період перебування з 23 жовтня 1973 року по 25 вересня 2019 року в зареєстрованому шлюбі.
На даний час позивач має намір подарувати спірну квартиру онукові, однак не може реалізувати своє право власника розпорядитися майном через необхідність надання згоди ОСОБА_2 на укладення такого правочину. Однак, відповідач не є співвласником нерухомого майна за вказаною вище адресою, так як вона придбана особисто позивачем за її особисті кошти і не може вважатися спільною сумісною власністю подружжя. Ці обставини і стали причиною звернення ОСОБА_1 з позовом про визнання квартири особистою приватною власністю.
За вказаних обставин до правовідносин, що виникли між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми матеріального права.
Змістом ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
В ч. 3 ст. 368 ЦК України зазначено, що майно, набуте подружжям за час їхнього шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).
Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17.
Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
Підпунктами 23-25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.
Згідно із зазначеними нормами при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною власністю чи особистою приватною власністю з`ясуванню підлягають, як підстави й час набуття такого майна, так і джерела його придбання.
Положеннями статті 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею у набутті майна.
У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя.
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , придбана ОСОБА_1 після припинення введення спільного господарства з відповідачем ОСОБА_2 за кошти, які належали їй особисто, які заробила закордоном в США під час її постійного проживання в даній країні.
Відтак, враховуючи той факт, що спірна квартира позивачем була придбана за її особисті кошти за час окремого проживання подружжя у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення шляхом визнання спірної квартири особистою приватною власністю ОСОБА_1 .
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 206, 258-268, 273,280-282 , 352-355 ЦПК України,суд, -
Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .
Судові витрати покласти на сторони в межах понесених ними.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги Тернопільському апеляційному суду через Чортківський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя:/підпис/

Копія вірна:

Заочне рішення набрало законної сили «___» ___________ 2020 року.

Оригінал заочного рішення знаходиться в матеріалах справи № 608/2140/19, яка зберігається в Чортківському районному суді Тернопільської області.

Суддя: Н . В. Яковець

Копію заочного рішення видано «____»____________2020 року.

Секретар: