№336/2145/20
пр. №2/336/1819/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючої судді Жупанової І.Б., за участю секретарки судового засідання Палубінської К.М., за участю представника відповідача Онищенко Л.А., представника третьої особи Уткіна О.Є. та за участю у режимі відеоконференції представника позивача Шипіленка Р.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, третя особа ОСОБА_1 , законний представник - ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування розпорядження голови Районної адміністрації, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з вищезазначеним позовом, за яким просить визнати протиправним та скасувати Розпорядження голови Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району Бородай О.М. № 598р від 14.11.2014 року «Про закріплення права користування житлом за малолітньою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою АДРЕСА_1 .

Свою позовну заяву представник позивача обґрунтував тим, що 23 травня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується витягом зі Статуту та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір №014/17-46/241-55.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 23 травня 2007 року між Банком (Іпотекодержатель) та ОСОБА_3 було укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Задачиною Н.В., зареєстрований в реєстрі за номером 3207 (Надалі по тексту «Договір іпотеки»).

Так, відповідно до умов Договору іпотеки, предмет іпотеки забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що витікають з умов Кредитного договору, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії Кредитного договору. За таких умов, Іпотекодержатель має право у випадку невиконання Позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором отримати задоволення в рахунок майна, заставленого на умовах Договору іпотеки.

Отже, предметом іпотеки відповідно до п.1.2. Договору іпотеки виступає нерухоме майно, а саме: Будинок жилий, літ. Д-2, загальною площею 253,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці 925 кв.м.

За змістом ч. 6 ст. З Закону № 898-ІV, у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Згідно з ч. 3 ст. 33 Закону № 898-ІV звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У процесі виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки Банком було отримано відповідь на адвокатський запит про зареєстрованих осіб в іпотечному майні. Відповідно до відповіді Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 15.11.2019 року за вих. № 1740/01-31/01 було отримано інформацію про зареєстровану неповнолітню ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у майні, що є предметом іпотеки за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з розпорядженням голови Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 14.11.2014 року за № 598 «Про закріплення права користування житлом за малолітньою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » було закріплено за малолітньою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право користування житловою площею за місцем її реєстрації в будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач посилається на те, що у будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що є предметом іпотеки, незаконно після укладення Договору іпотеки від 23.05.2007 року без отримання на це належної письмової згоди від Банку була зареєстрована неповнолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата реєстрації14.11.2014 року, а відтак реєстрація неповнолітньої була здійснена для унеможливлення реалізації предмета іпотеки.

Таким чином вважають, що у зв`язку з прийняттям рішення про реєстрацію неповнолітньої ОСОБА_1 , незважаючи на те, що позовні вимоги Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки було задоволено рішенням Шевченківським районним судом м. Запоріжжя по справі № 0827/11217/12 від 05.02.2013 р. фактично не може бути виконано. У зв`язку з чим просить Визнати протиправним та скасувати Розпорядження голови Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району Бородай О.М. № 598р від 14.11.2014 року «Про закріплення права користування житлом за малолітньою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою АДРЕСА_1 , а також стягнути з відповідача на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» витрати по сплаті судового збору у сумі - 2 102 грн. 00 коп..

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.05.2020 року відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, наданий відповідачу строк для подання відзиву, а третій особі - для подання пояснення щодо позову.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.06.2020 року було відкладено підготовче засідання та задоволено клопотання представником позивача - адвокатом Шипіленко Р.О. про участь позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Представник позивача в підготовче засідання не з`явився, заперечень щодо призначення справи до розгляду не подав.

Представник відповідача, третя особа в підготовче засідання не з`явились про час та місце підготовчого засідання повідомлені шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.08.2020 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

30.11.2020 року в судовому засіданні представник позивача позов підтримав з зазначених в ньому підстав, просив задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача вважає, що Районна адміністрація ЗМР по Шевченківському району порушила їх права шляхом закріплення за малолітньою ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 права користування житлом за адресою АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення позову. Пояснила, що відповідно до договору іпотеки, предметом іпотеки є житловий будинок, літера Д-2, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3 .. Розпорядженням голови РА ЗМР по Шевченківському району №568Р від 14.11.2014 року закріплено право користування житловою площею дитиною залишеною без батьківського піклування ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем її реєстрації, цим розпорядженням не здійснювалась реєстрація проживання дитини, оскільки районна адміністрація не здійснює реєстрацію, це не її повноваження. За вказаною адресою знаходиться два будинки під літерою «А» та під літерою «Д», власники яких є відмінні, та одна домова книга, в яку вносяться відомості про реєстрацію.

Також, позивачем не представлені і не визначені інші учасники процесу, які мають безпосередне відношення до предмету спору, а саме ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .. До того ж, відповідно до рішення суду будо видано виконавчий лист 05.03.2013 року за яким було звернено стягнення помилково на все домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , і саме через це рішення не може бути виконане. Крім того і є термін давності для викорнання рішення, приватний виконавець, який порушував виконавче провадження ОСОБА_6 , теж не залучений позивачем до розгляду зазначеного предмету спору.

Також вважає, що позов не підлягає задоволенню на підставі того, що при розгляді позову відсутні інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де є чіткі відомості щодо статусу двох житлових будинків за адресою АДРЕСА_1 .

Представник третьої особи в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. На думку представника, розгляд вказано справи стосується прав та обов`язків осіб, що не залучені до участі у справі, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , яким зазначене домоволодіння належить на підставі спільної сумісної власності, а також не залучений приватний виконавець Хохлов К.К..

Також зазначає, що реєстрація місця постійного проживання неповнолітньої ОСОБА_1 за адресою, АДРЕСА_1 вчинена на законних підставах в цілому домоволодінні, а не в частині зазначеного домоволодіння, яке є предметом іпотеки, а тому зазначена реєстрація місця проживання не може потягнути за собою порушення прав та інтересів іпотекодержателя.

Суд розглянув дану справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надає оцінку відповідно вимог ст. 89 ЦПК України, за змістом якої суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтями 77-80 ЦПК України встановлено критерії доказів, а саме їх належність, допустимість, достовірність та достатність.

Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 80 ЦПК України).

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому, питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Суд оцінивши докази по справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді, керуючись законом вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У судовому засіданні встановлено, що між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір №014/17-46/241-55 від 23.05.2007 року, відповідно до якого Кредитор надав кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 133067,50 дол. США зі сплатою 12,85 % річних та кінцевим терміном повернення кредиту до 22.05.2027 року.

У якості забезпечення виконання позичальником взятих за Кредитним договором зобов`язань між сторонами 23.05.2007 року було укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Задачиною Н.В., за реєстровим №3207, відповідно до якого цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що витікають з кредитного договору №014/17-46/241-55 від 23.05.2007 року, а також додаткових угод до нього, які можуть бути укладені в подальшому, за умови якого іпотекодавець забов`язується перед іпотекодержателем повернути кредит в розмірі 133067,50 дол. США до 22.05.2027 року, сплатити 12,85 % за його користування.

Згідно з п. 1.2 договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно будинок жилий, літ. Д-2, загальною прощею 253,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці 925 кв.м..

Також зазначено, що Іпотекодержателю відомо, що згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №14625293, виданого ОП ЗМБТІ 21.05.2007 року на зазначеній земельній ділянці знаходяться: житловий будинок літ.А, сарай літ.Б, вольєр літ.М, ворота №1, водопровід №2 та частина замощення І (16%) загальною інвентаризаційною вартістю 36517 грн., які належать ОСОБА_5 , як окремий виділений в натурі об`єкт.

Статтею 6 договору іпотеки закріплено порядок звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізація.

Пунктом 6.1 даного договору передбачено, що у разі порушення Боргового зобов`язання, умов Кредитного договору або умов цього Договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення перешкод. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцяти денний строк й попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотеко держателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 6.3 передбачено, що іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором, забезпеченого цією іпотекою, а якщо його вимога не буде задоволена, - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 6.4 встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, шляхом продажу іпотеко держателем предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продаж, у порядку встановленому ст.38 ЗУ «Про іпотку» або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» від 05.05.2003 року № 898-ІV (Надалі по тексту «Закон № 898-ІV»), іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбачену Законом № 898-ІV.

Згідно з вимогами ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 33 Закону № 898-ІV, в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених ст. 12 Закону № 898-ІV.

Відповідно до ч. 7 Закону № 898-ІV за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь - якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

За змістом ч. 6 ст. З Закону № 898-ІV, у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Згідно з ч. 3 ст. 33 Закону № 898-ІV звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Суду надано копію виконавчого листа від 05.03.2013 року по цивільній справі №0827/11217/12, пр.2/336/500/2013 на виконання рішення щодо звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/17-46/241-55, на жилий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, шляхом продажу зазначеного майна на прилюдних торгах у межах виконавчого провадження.

Вказаний виконавчий лист неодноразово (16.11.2013, 22.05.2014, 02.10.2014, 10.07.2015, 10.02.2016, 15.062016) повертався стягувачу з підстав визначених п.9 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-XIV під час дії цього Закону (Втрата чинності від 05.01.2017, підстава - 1404-VIII), і востаннє 27.09.2019 на підставі ч. 7 ст. 37 діючого нині Закону. Представник позивача у судовому засіданні зазначив, на сьогодні виконання вказаного рішення суду неможливо у зв`язку з зареєстрованою неповнолітньою дитиною.

Позивач вважає, що причини повернення виконавчого листа, причини неможливості виконання рішення державним виконавцем не мають значення для справи, а після роз`яснення судом його права надавати суду докази щодо причини неможливості виконання рішення за вказаним виконавчим листом, від надання цих доказів відмовився.

Разом з тим, з п. 9 ст. 47 (в старій редакції) і з п. 7 ст. 37 (в новій редакції) містять декілька підстав повернення виконавчого докумениту стягувачу.

Так відповідно до п. 9 ст. 47 Закону ( попередня редакція) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення, а у відповідності до п.7 ст. 37 (діюча редакція Закону) - у разі, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Вказані в виконавчому листі загальні підстави його неодноразового поверення протягом тривалого часу не доводять, що причиною неможливості виконання судового рішення є саме наявність реєстрації неповнолітньої ОСОБА_1 , інших доказів порушення свого права оскаржуваним розпорядженням сторона позивача суду не надала.

Також судом досліджено адвокатський запит ОСОБА_8 , адресованого голові Районної адміністрації ЗМР по Шевченківському району про надання інформації, на підставі чого 14.11.2014 року Голова РА ЗМР по Шевченківському району видав розпорядження, згідно якого збережено право на користування іпотечним майном. Відповідь на нього надано Районною адміністрацією ЗМР по Шевченківському району від 15.11.2019 року, до якої додано копію розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 14.11.2014 року за №598р «Про закріплення права користування житлом за малолітньою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » . Відповідно до вказаного розпорядження було встановлено, що відповідно до рішення Шевченківського районного суду м, Запоріжжя від 22.08.2014 року цивільна справа №336/4757/14-ц провадження №2/336/2276/2014 дитину влаштовано під опіку, а бабуся - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 призначена опікуном над ОСОБА_1 .. Також закріплено за малолітньою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право користування житловою площею за місцем її реєстрації в будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Стороною позивача не надавалось суду ані підтвердження того, що ОСОБА_1 по-перше, зареєстрована в цьому будинку, а, по-друге, якщо зареєстрована, то чи має ця реєстрація відношення до предмету іпотеки, з врахуванням того, що за вказаною адресою розташовано декілька об`єктів нерухомості, але не всі вони є предметом іпотеки.

Представником позивача також надано відповідь Головному державному виконавцю Щевченківського відділу державної виконавчої сліжби м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області МЮУ на запит Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 12.03.2019 року, відповідно до якої надано інформацію про зареєстрованих осіб в за адресою: АДРЕСА_1 , а саме - ОСОБА_5 і ОСОБА_9 . В цїй відповіді інформації щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за вказаною адресою не міститься. Цією відповіддю крім зазначеного, також державного виконавця повідомлено що розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 14.11.2014 року за №598р за адресою АДРЕСА_1 збережено право на житло за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У відповідності зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами.

Частиною 1 ст.15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:1) визнання права;2) визнання правочину недійсним;3) припинення дії, яка порушує право;4) відновлення становища, яке існувало до порушення;5) примусове виконання обов`язку в натурі;6) зміна правовідношення;7) припинення правовідношення;8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Представником позивача не доведено та не надано до суду доказів щодо реєстрації неповнолітньої ОСОБА_1 , не надано копії домової книги, про яку зазначали у судовому засіданні, а з тих доказів, що надані суду не можливо дійти висновку про порушення права позивача.

При цьому суд виходить з того, що фактичні обставини, пов`язані із наявністю або відсутністю реєстрації неповнолітньої ОСОБА_1 підлягають доведенню при пред`явленні позивачем позову про визнання протиправним та скасування розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 14.11.2014 року за №598р..

Отже, сторона звернулася до суду за захистом права за відсутності підтвердження його порушення іншою стороною, що свідчить про відсутність будь-яких правових підстав для захисту цивільного права позивача, порушення якого не доведено, оскільки позивачем не надано суду належних і допустимих доказів, що оскаржуване в цій справі розпорядження порушує його право на реалізацію предмета іпотеки.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання протиправним та скасування розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 14.11.2014 року за №598р , тому у задоволенні позову у цій справі слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 258, 259, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до Районного адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, третя особа ОСОБА_1 , законний представник - ОСОБА_2 , про визнання неправомірними дій державного реєстратора та скасування рішення - відмовити.

Повний текст рішення буде складено 09.12.2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: І.Б. Жупанова