справа № 489/4377/19
провадження №2-з/489/40/20
УХВАЛА

про забезпечення позову

15 липня 2020 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Коваленка І.В. розглянувши в письмову провадженні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності на будівельні матеріали та стягнення вартості будівельних матеріалів

встановив:

В провадженні Ленінського районного суду міста Миколаєва знаходиться цивільна справа № 489/4377/19 (провадження № 2/489/553/20) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`ю з відповідачами, визнання за ним права власності на будівельні матеріали та стягнення їх вартості.

13.07.2020 позивач через свого представника адвоката Снігур Є.О. подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що на праві приватної власності належить ОСОБА_2 , а саме житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви вказав, що між сторонами існує спір майнового характеру. Порушення права позивача відповідачем є триваючим, на даний час ним виділено вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів у межах вартості будівельних матеріалів у сумі 318456,00 грн. заявлений захід забезпечення позову є співмірним позовній вимозі, що підтверджена відповідними доказами.

Невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист порушених прав позивача, у разі задоволення позову.

Згідно із змістом статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статті 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих дій з боку відповідача та виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Згідно частини першої статі 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Положеннями частини третьої статті 153 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем подано позовну заяву до відповідачів про встановлення факту проживання однією особою та визнання права власності на будівельні матеріали, які були витрачені ним при здійсненні ремонтних робіт будинку, належного відповідачам, на який позивач просить накласти арешт з метою забезпечення позову.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову та ознайомившись з позовною заявою, суд дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову.

Так, представник ОСОБА_1 в заяві про забезпечення позову зазначає про наявність, окрім іншого, майнового спору між сторонами та ціна будівельних матеріалів придбаних позивачем, вартість яких просять стягнути з відповідачів, складає 318456,00 грн., при цьому просять вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок загальною площею 96,3 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на поліпшення житлових умов якого було придбано будівельні матеріали.

При цьому, суду не надано даних щодо ринкової вартості житлового будинку на поліпшення якого позивачем було придбано будівельні матеріали, та на який позивач просить накласти арешт, а тому суд приходить до висновку про відсутність співмірності між предметом забезпечення предмету позову із заявленою позовною вимогою.

Крім того, доводи заявника з приводу того, що відповідач по справі може відчужити будинок та майно, що знаходиться в ньому третім особам, що в подальшому ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду, ґрунтуються на припущеннях позивача та ніякими доказами не підтверджуються.

Враховуючи, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову є неспівмірним з позовними вимогами, а доводи позивача з приводу того, що невжиття заходів забезпечення позову утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду, в разі задоволення позову, не доведеними, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Керуючись статтями 149, 150, 153 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності на будівельні матеріали та стягнення вартості будівельних матеріалів відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або з дня складання повного тексту ухвали. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до пункту 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема статтею 354 ЦПК України, щодо апеляційного оскарження, продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст ухвали суду складено 15.07.2020.

Суддя І.В. Коваленко