Справа № 341/2074/18
Провадження № 22-ц/4808/663/20
Головуючий у 1 інстанції Юсип І. М.
Суддя-доповідач Ясеновенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Мелінишин Г.П., Томин О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадженнясправу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , поданою її представником - адвокатом Шевчук Наталією Мирославівною, та ОСОБА_2 , поданою його представником - адвокатом Угриновським Святославом Валерійовичем, на рішення Галицького районного суду, ухвалене у складі судді Юсип І.М.27 лютого 2020 року в м. Галичі,

в с т а н о в и в :

13.11.2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В заяві зазначила, що з 27.11.2008 року перебуває з відповідачему зареєстрованому шлюбі, у якому в них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Посилаючись на те, що дочка проживає з нею та перебуває на її утриманні, на що вона витрачає 8 000 грн. щомісячно, а відповідач, який проживає більше двох місяців окремо, не бере участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, хоча працює та отримує велику заробітну плату, просила ухвалити рішення про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів у розмірі 12 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Галицького районного суду від 27 лютого 2020 року позов задоволено частково.

Ухвалено стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 щомісячно аліменти в розмірі 3 000 гривень на утримання дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнення аліментів розпочати з 13 листопада 2018 року і проводити до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць в сумі 3 000 грн. допущено до негайного виконання.

Стягнуто із ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави в сумі 840,80 грн.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, а дитина проживає разом з матір`ю, і так чи інакше, обов`язок по утриманню дитини переважно лежить на позивачці. При визначенні розміру аліментів суд враховував, що відповідач є працездатним, інших утриманців не має та отримує соціальне забезпечення по безробіттю в країні Італія.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Шевчук Н.М. у апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду у частині визначеного розміру аліментів.

Зазначає, що позивачка змушена була звернутися з позовом, оскільки не має можливості належно матеріально забезпечити потреби дитини, так як у місяць витрачає 8 000,00 грн. Рішенням Галицького районного суду від 08.11.2019 року шлюб між сторонами розірвано та визначено місце проживання малолітньої дитини з позивачкою.

При розгляді справи судом не досліджено питання щодо того, що відповідач не працює в компанії «Міда Еллетра» з 30.09.2019 року, у той же час відповідач і надалі проживає у країні Італія, працюючи різноробочим, за що отримує чималу зарплатню, а також представником відповідача не доведено того факту, що відповідач несе великі матеріальні витрати на проживання в Італії.

Також судом не надано оцінки довідці, виданій ФОП ОСОБА_5 , про те, що відповідач працює у вказаного підприємця з 2019 року на посаді підсобного працівника в магазині з посадовим окладом 3 750,00 грн., на предмет чи є така належним доказом, оскільки з копії листа муніципальної поліції Джульяно ін кампанья вбачається, що відповідач був прийнятий на роботу 29.04.2019 року на термін до 30.09.2019 року, який не був продовжений. Натомість долучення до матеріалів справи відповідачем такої довідки ФОП ОСОБА_5 свідчить про його ухилення від належного утримання дитини.

Вказує, що визначений судом розмір аліментів є занадто малим для нормального матеріального забезпечення малолітньої дочки, а відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у сумі 12 500 грн., що становить 1/4 чистини від його заробітку.

Просить рішення суду в частині визначеного розміру аліментів в сумі 3 000 грн. скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Угриновський С.В. в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про те, що відповідач працював в компанії «Міда Еллетра» з 29.04.2019 року по 30.09.2019 року та отримував заробітну плату в розмірі близько 1 100 Євро, оскільки з копії перекладу відібраних в країні Італія у відповідної особи пояснень вбачається, що з 01.08.2019 року відповідач перебував в неоплачуваній відпустці, тобто не отримував ні заробітної плати, ні будь-яких інших коштів до закінчення дії договору.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що дитина проживає з позивачкою, а також здійснення останньою витрат на дитину в розмірі 8 000 грн., натомість наявні докази, що зі сторони відповідача надходила допомога речами для дитини, що є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину.

Судом першої інстанції не було досліджено стан здоров`я дитини та відповідача.

Беручи до уваги відомості про доходи відповідача за 2015-2016 роки, коли сім`я проживала разом, суд першої інстанції не врахував, що відповідач перебуває в скрутному матеріальному становищі, є безробітним, натомість позивачка працює та отримує заробітну плату в середньому 10 000 грн. щомісяця. При цьому, суд невірно встановив, що відповідач є працездатним, інших утриманців не має та отримує соціальне забезпечення в країні Італії, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що вказують на такі обставини.

Також при вирішенні питання щодо розміру аліментів та часу, з якого необхідно їх стягувати, судом не враховано, що відповідач добровільно сплачував аліменти на утримання дитини в розмірі 1 500 грн. Сплата аліментів в такому розмірі буде перевищувати мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину та за умови, що мати буде надавати таку ж суму, і рекомендований розмір аліментів, встановлені СК України. Відповідно відповідач визнає позов частково та згідний сплачувати аліменти в розмірі 1 500 грн. щомісячно, а у разі покращення його матеріального становища позивачка може звернутися з вимогою про зміну розмірів аліментів.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягувати з відповідача на утримання доньки аліменти в розмірі 1 500 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що з 27.11.2008 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 , виданого повторно 26.12.2008 року відділом РАЦС Галицького районного управління юстиції в Івано-Франківській області (а.с. 6).

Від шлюбу в сторін є донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копіями перекладу витягу з реєстру актів про народження від 16.03.2017 року та довідки про реєстрацію особи громадянином України від 16.03.2017 року № 536-82, виданої Генеральним консульством України в Неаполі (а. с. 7-9).

З наданих позивачем та відповідачем копій перекладів Витягу з рахунку соціального забезпечення, Єдиного свідоцтва стосовно 2016 року вбачається, що відповідач працював найманим працівником в ТОВ «Міда Елеттра» у період 2015-2016 роки та отримав дохід за 2015 рік в розмірі 9 746,00 Євро, за 2016 рік - 21 966,00 Євро, за період роботи з 25.01.2017 року по 30.06.2017 року дохід складає 8 688,71 Євро (а.с. 23-25, 43-45, 89-92).

Згідно копії перекладу з італійської мови листа компанії « Міда Еллетра» С. Р. Л. від 28.11.2018 року контракт, укладений компанією з відповідачем 23.04.2018 року буде закінчуватися (за терміном дії) 31.12.2018 року (а.с. 82).

З копій паспорта для виїзду за кордон та посвідки на проживання відповідача вбачається, що він повернувся в Україну 01.12.2018 року та у нього закінчився дозвіл на перебування на території Італійської республіки - 25.01.2019 року (а.с. 38-40, 46).

Відповідно до довідки від 06.12.2018 року за № 1/12-18, виданої ФОП ОСОБА_5 , відповідач станом на 06.12.2018 року працював на посаді підсобного працівника в магазині, з посадовим окладом 3 750 грн. на місяць (а.с.56).

На виконання ухвали Галицького районного суду від 21.05.2019 року про витребування доказів, а саме інформації з місця праці відповідача - ТОВ «Міда Еллетра» С.Р.Л.: з якого часу ОСОБА_2 працевлаштований на даному підприємстві, і який розмір заробітної плати йому нараховується щомісячно, отримано протокол свідчення, складений 03.10.2019 року посадовою особою відділення муніципальної поліції Джульяно ін Кампанья, з якого вбачається, що відповідач працював в компанії «Міда Еллетра» С. Р.Л . в Джульяно, виконував невеликі кладочні роботи. Був найнятий на роботу 29.04.2019 року згідно договору на визначений термін до 30.09.2019 року, який не було продовжено. Відповідач не працює в компанії з 30.09.2019 року та з 01.08.2019 року до цього часу перебував у неоплачуваній відпустці. Також в даному протоколі зазначено, що в середньому чиста щомісячна заробітна плата відповідача становила близько 1 100 Євро (а.с. 154).

21.10.2019 року відповідач звернувся до відділення Національного інституту соціального забезпечення у м. Неаполь із он-лайн запитом на допомогу по безробіттю та відповідно до Довідки щодо реєстрації в реєстрі, виданої Головним управлінням з питань освіти, навчання, зайнятості та молодіжної політики Центр зайнятості м. Афрагола, станом на 18.02.2020 року за позивачем збережено статус - безробітний, що підтверджується копіями даних документів та їх перекладів з італійської мови (а.с. 177-180).

Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом вказаних норм закону обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно ч. 1 ст. 184СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» встановлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років у розмірі: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував, що відповідач є фізично здоровим та працездатним, інших утриманців не має, а також величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову і обґрунтовано визначив розмір аліментів у твердій грошовій сумі - 3 000 грн. щомісячно.

Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів, якими підтверджується його майновий стан, посилання в апеляційній скарзі на скрутне матеріальне становищене приймаються до уваги та не є підставою для зменшення визначеного судом першої інстанції розміру аліментів, який є необхідним для забезпечення дитині належних умов для її фізичного, розумового, морального та соціального розвитку.

Також безпідставними є доводи ОСОБА_2 про помилковість висновку суду про його працездатність, оскільки судом встановлено, що він періодично протягом тривалого часу працював за контрактом в Італійській Республіці та 21.10.2019 року звернувся із запитом щодо реєстрації на обліку для пошуку роботи.

Крім того, ОСОБА_2 не подав жодних доказів на спростування висновку суду про відсутність у нього інших утриманців та отримання ним соціального забезпечення в країні Італії, на помилковість якого він посилається в апеляційній скарзі, як і щодо сплати ним в добровільному порядку аліментів у сумі 1 500 грн.

Не спростовують висновків суду посилання позивачки у апеляційній скарзі на те, що визначений судом розмір аліментів є занадто малим для нормального матеріального забезпечення малолітньої дочки, а відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у сумі 12 500 грн., що становить 1/4 чистини від його заробітку, оскільки обставини щодо одержання відповідачем щомісячно доходу в такому розмірі не підтверджені жодними доказами. Крім того, позивач не подала жодних належних та допустимих доказів, що вона витрачає на утримання дитини 8 000 грн. та доказів, що вказують на наявність обставин, при яких визначений судом розмір аліментів, як половина коштів, що спрямовуються на утримання дитини, не зможе забезпечити дитині належних умов для її фізичного, розумового, морального та соціального розвитку.

Інші доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Враховуючи вищенаведене та положення ст. 375 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду слід залишити без змін.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною 1 зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянтів.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду від 27 лютого 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Л.В. Ясеновенко

Судді: Г.П. Мелінишин

О.О. Томин

Повний текст постанови складено 06 липня 2020 року.