Справа № 372/4583/14-ц
Провадження № 2-888/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2020 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Потабенко Л.В.,

при секретарі Буртовій О.Є.,

справа № 372/ 4583/14-ц

за участю прокурора Тарасенко А.С.,

представника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом прокурора Обухівського району Київської області в інтересах держави до Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , Реєстраційна служба Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області, про визнання незаконними та скасування рішень виконавчого комітету, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Обухівського району Київської області в інтересах держави звернувся до суду з позовною заявою до Козинської селищної ради та ОСОБА_2 , в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 3 від 28.03.2002 року, яким ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надано у приватну власність земельні ділянки площею 0,20 га та 0,15 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку та ведення особистого селянського господарства; визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 15/305 від 28.03.2002 року, яким ОСОБА_4 надано у власність земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку; визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 15/304 від 28.03.2002 року, яким ОСОБА_5 надано у власність земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку; визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 123/364 від 29.11.2001 року, яким ОСОБА_6 надано у власність земельну ділянку площею 0,530 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку та ведення особистого селянського господарства; визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 123/432 від 29.11.2001 року, яким ОСОБА_7 надано у власність земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку; визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 123/434 від 29.11.2001 року, яким ОСОБА_6 надано у власність земельну ділянку площею 0,2780 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку та ведення особистого селянського господарства; визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 123/435 від 29.11.2001 року, яким ОСОБА_9 надано у власність земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку; визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 123/433 від 29.11.2001 року, яким ОСОБА_10 надано у власність земельну ділянку площею 0,2140 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку та ведення особистого селянського господарства; визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 123/365 від 29.11.2001 року, яким ОСОБА_11 надано у власність земельну ділянку площею 0,53 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку та ведення особистого селянського господарства; визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 123/366 від 29.11.2001 року, яким ОСОБА_12 надано у власність земельну ділянку площею 0,53 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку та ведення особистого селянського господарства; визнати недійсним виданий ОСОБА_2 державний акт на право власності на земельну ділянку серії РЗ № 341887, який зареєстрований в Книзі записів реєстрацій державних актів на право власності за № 7543 від 04.11.2002 року; витребувати на користь територіальної громади смт. Козин в особі Козинської селищної ради Обухівського району Київської області з незаконного володіння ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 3,03 га вартістю 3 202 104 гривень з кадастровими номерами :05:005:0057 та :05:005:0058, що розташовані за адресою: Київська область, Обухівський район, смт Козин, ТІЗ « Сосновий бір 5» та визнати за територіальною громадою смт. Козин в особі Козинської селищної ради Обухівського району Київської області право власності на неї. В обгрунтування позовних вимог прокурор посилався на те, що під час перевірки прокуратурою Обухівського району Київської області було встановлено порушення Козинською селищною радою норм земельного законодавства та порушення вимог Закону Українм «Про місцеве самоврядування в Україні» при виділенні спірної земельної ділянки, а саме прийняття рішень виконавчим комітетом Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, що був неуповноваженим органом на їх прийняття, оскільки відповідно до положень вказаного закону надання земельних ділянок комунальної власності є виключно компетенцією відповідних рад.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 28.04.2015 року у задоволенні позову відмовлено, яке було залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 18.01.2017 року.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31.05.2017 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 28.04.2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 18.01.2017 року залишено без змін.

Постановою Великої палати Верховного Суду від 03.12.2019 року у справі № 372/4583/14-ц ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2017 року, ухвалу Апеляційного суду Київської області від 18 січня 2017 року та рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 квітня 2015 року в частині позовних вимог про визнання незаконними та скасування рішень виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області від 28 березня 2002 року № 3, яким ОСОБА_2 та ОСОБА_13 надано у приватну власність земельні ділянки площею 0,20 га та 0,15 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку та ведення особистого селянського господарства; № 15/305, яким ОСОБА_4 надано у власність земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку; № 15/304, яким ОСОБА_5 надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку; визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку серії РЗ № 341887, виданого ОСОБА_2 , зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельні ділянки від 04 листопада 2002 року № 7543; витребування на користь територіальної громади смт Козин в особі Козинської селищної ради з незаконного володіння ОСОБА_2 цієї земельної ділянки та визнання за територіальною громадою смт Козин в особі Козинської селищної ради права власності на неї, - скасувано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Також судді Великої палати Верховного Суду від 03.12.2019 року, постановили окрему думку в цій справі.

Ухвалою судді від 30.01.2020 року справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

В судовому засіданні прокурор Тарасенко А.С . позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення про надання земельних ділянок у приватну власність повинна була приймати згідно вимог чинного на той час законодавства Козинська селищна рада, а не виконком, оскільки делегування відповідних повноважень суперечило чинному на той час законодавству, а отже було порушено інтереси держави в частині дотримання законності в сфері використання землі. Окрім того зазначила, що про порушення інтересів держави прокурору стало відомо під час здійснення прокурорської перевірки в 2014 році, а тому він звернувся до суду в межах строку позовної давності.

Відповідач Козинська селищна рада в судове засідання не з`явивився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, заяв, клопотань чи відзиву до суду не надав.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні та поданому письмовому відзиві заперечила щодо задоволення позовних вимог та просила суд відмовити в їх задоволенні, та на процесуальній стадії судового розгляду відмовилась від клопотання про витребування доказів обізнаності прокурора про прийняті виконкомом у 2002 році рішення. Також зазначила, що позовні вимоги не ґрунтуються на законодавстві, та суперечать Конституції України, правовій позиції Європейськго суду та іншим нормативним актам, а також посилалась на відсутність належних письмових доказів на підтвердження позовних вимог та підстав для витребування у відповідача набутої на законних підставах земельної ділянки. Окрім того, представник відповідача також просила суд застосувати сплив позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог з цих підстав.

Представник Реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області в судове засідання не з`явився, процесуальних заяв чи клопотань до суду не подав.

Треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Вислухавши прокурора, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Козинської селищної ради № 3 від 28.03.2002 року було надано у приватну власність земельні ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 площею відповідно 0,20 га та 0,15 га, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_4 .

Рішенням виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 15/305 від 28.03.2002 року ОСОБА_4 надано у власність земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку.

Рішенням виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 15/304 від 28.03.2002 року ОСОБА_5 надано у власність земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку.

Рішенням виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 123/364 від 29.11.2001 року ОСОБА_6 надано у власність земельну ділянку площею 0,530 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку та ведення особистого селянського господарства.

Рішенням виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 123/432 від 29.11.2001 року ОСОБА_7 надано у власність земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку.

Рішенням виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 123/434 від 29.11.2001 року ОСОБА_6 надано у власність земельну ділянку площею 0,2780 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку та ведення особистого селянського господарства.

Рішенням виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 123/435 від 29.11.2001 року ОСОБА_9 надано у власність земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку.

Рішенням виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 123/433 від 29.11.2001 року ОСОБА_10 надано у власність земельну ділянку площею 0,2140 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку та ведення особистого селянського господарства.

Набувши права власності на зазначені земельні ділянки, вищезазначені особи розпорядилися ними, шляхом укладення відповідних договорів купівлі-продажу.

Так, на підставі договорів купівлі-продажу №№ 611, 615, 619, 623 від 07.03.2002 року та №№ 712,716, 720 від 12.03.2002 року ОСОБА_3 придбала у ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 перелічені вище земельні ділянки, що підтверджується договорами купівлі-продажу.

Набувши права власності на зазначені земельні ділянки ( на підставі вищеперелічених договорів купівлі-продажу та отримання державного акту на право приватної власності на землю), ОСОБА_3 розпорядилася ними, шляхом укладення відповідного договору дарування земельної ділянки зареєстрованого за №3378 в реєстрі від 17.10.2002 року, відповідно до якого подарувала перелічені вище земельні ділянки площею 18200 метрів квадратних, розташовані на території АДРЕСА_4 , надані для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку та ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 .

Рішенням виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 123/365 від 29.11.2001 року ОСОБА_11 надано у власність земельну ділянку площею 0,53 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку та ведення особистого селянського господарства.

Рішенням виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 123/366 від 29.11.2001 року ОСОБА_12 надано у власність земельну ділянку площею 0,53 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку та ведення особистого селянського господарства.

Набувши у встановленому законом порядку права власності на зазначені земельні ділянки, ОСОБА_11 ОСОБА_12 розпорядилися ними, шляхом укладення відповідних договорів купівлі-продажу.

На підставі договорів купівлі-продажу від 12.03.2002 року №№ 704, 708 ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_11 ОСОБА_12 перелічені вище земельні ділянки, що підтверджується договорами купівлі-продажу.

На підставі рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 3 від 28.03.2002 року, договору дарування № 3378 від 17.10.202 року, договорів купівлі-продажу № № 704, 708 від 12.03.2002 року ОСОБА_2 виготовив державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії РЗ № 344587, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 7543 від 04.11.2002 року.

В подальшому, всі вищеперераховані земельні ділянки набуті ОСОБА_2 було об`єднано в дві земельні ділянки, яким присвоєно кадастрові номери: :05:005:0057 площею 1,65 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд та :05:005:0058 площею 1,38 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Згідно постанови № 26 про проведення перевірки в порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів Прокуратурою Обухівського району Київської області було розпочато перевірку щодо додержання вимог земельного законодавства в Управлінні Держземагенства в Обухівському районі та Козинській селищній раді 25.04.2014 року.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.12.2019 року у даній справі встановлено, що «при вирішенні справи суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми Закону № 280/97-ВР та ЗК України 2001 року, у цій частині судові рішення підлягають скасуванню, а справа - передачі на розгляд до суду першої інстанції, оскільки як суд першої інстанції, так і апеляційний суд зробили висновок, що виконком Козинської селищної ради, ухваливши рішення від 28 березня 2002 року про передачу земельних ділянок у приватну власність, не порушив вимог закону та зазначили, що прокурор діяв у межах позовної давності. А з такими висновками погодитися Велика палата Верховного Суду не може, оскільки вони спростовані тим, що суди неправильно застосували норми матеріального права, а відтак не дослідили питання щодо позовної давності, про застосування якої до усіх вимог заявляла представник відповідача ОСОБА_2 »

13.12.2019 року судді Великої Палати Верховного Суду Пророк В.В., Антонюк С.В., Бакуліна Д.А., Гудима О.Р., Кібенко В.В., Рогач В.Ю та Уркевич В.Ю., ознайомившись з повним текстом постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.12.2019 року висловили окрему думку, зазначивши, що Велика Палата Верховного Суду у справі № 372/4583/14-ц прийняла постанову, яка за результатами перегляду відрізняється від постанови Верховного Суду України від 9 листопада 2016 року в аналогічній справі № 372/3402/14-ц з тотожними сторонами. Після того, як Велика Палата Верховного Суду не скасувала судові рішення про відмову у задоволенні вимог про визнання незаконними та скасування рішень виконавчого комітету Козинської селищної ради 29 листопада 2001 року, аргументи прокурора щодо невідповідності протоколу Козинської селищної ради про делегування виконавчому комітету її повноважень вимогам законодавства, чинним на час складання цього протоколу, не матимуть значення для прийняття остаточного рішення. Більше того, склалася ситуація, за якої у декількох справах (№ 6-84цс13, № 372/6231/13-ц) суди вважали, що питання про делегування виконавчому комітету повноважень Козинської селищної ради відбувалося 28 квітня 1998 року без дотримання визначеного у законодавстві порядку, що було однією з підстав для задоволення позову. А у справі № 372/4583/14-ц, судячи зі змісту судових рішень, дотримання порядку прийняття того ж рішення Козинської селищної ради вже не мало значення для вирішення спору. Стосовно тих позовних вимог, щодо яких Велика Палата Верховного Суду направила справу на новий розгляд, то, незважаючи на межі перегляду судових рішень, відбулася констатація Великою Палатою Верховного Суду помилковості висновків судів про те, що прокурор не пропустив позовну давність. Однак з огляду саме на те, що, вирішуючи питання про позовну давність, Велика Палата Верховного Суду вийшла за межі перегляду судових рішень, під час нового розгляду справи суди не мають брати до уваги твердження з постанови щодо позовної давності та керуватися ними як вказівкою відмовити у задоволенні решти позовних вимог через сплив цієї давності. Твердження у постанові про те, що «фізична особа як слабша сторона спору потребує уваги суду до вирівнювання її можливостей до можливостей органу влади, яким є прокуратура», не є висновком Великої Палати Верховного Суду щодо змісту принципів змагальності та рівності сторін у цивільному процесі та не може застосовуватися судами як такий висновок.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.12.2019 року у даній справі встановлено також, висновок по рішеннях Виконкому за 2001 рік, то прокурором подано для порівняння та як приклад невідповідності судових рішень у цій справі, викладеному у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-84цс13 висновку щодо застосування у подібних правовідносинах, у тому числі статті 3 ЗК України 1990 року, де зазначено про невідповідність рішення сесії Козинської селищної ради від 28 квітня 1998 року про делегування повноважень у сфері земельних відносин виконавчому комітету цієї ради положенням статті 59 Закону № 280/97-ВР, то із дослідженої вище Великою Палатою Верховного Суду постанови Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року № 372/3402/14-ц убачається, що її вже було взято за об`єкт аналізу та приклад наявності розбіжностей у застосуванні норм матеріального права, усуваючи які, Судова палата у цивільних справах зробила правовий висновок, що з огляду на пряму вказівку у статті 3 ЗК України 1990 року, станом на листопад 2001 року, селищні ради мали повноваження для делегування частини своїх функцій у сфері регулювання земельних відносин, зокрема щодо надання, передачі та вилучення земельних ділянок виконкомам, за винятком тих повноважень, що відносяться до виключної компетенції селищних рад, фактично виклав власну нову позицію, якій відповідають рішення у справі, про перегляд у якій подано заяву заступником Генерального прокурора України. Отже, станом на листопад 2001 року селищні ради мали повноваження для делегування частини своїх функцій у сфері регулювання земельних відносин, зокрема щодо надання, передачі та вилучення земельних ділянок виконкомам, за винятком тих повноважень, що відносяться до виключної компетенції селищних рад.

Оскільки повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві ради народних депутатів могли до 01 січня 2002 року передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування, то не вбачається, що норми ЗК України 1990 року та Закону № 280/97-ВР застосовані по-різному та оскаржуване рішення не відповідає правовому висновку Верховного Суду України.»

Тобто Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.12.2019 року по даній справі погодилась з висновком судів попередніх інстанцій щодо правомірності дій Виконкому щодо передачі у власність громадян земельних ділянок за рішеннями виконавчого комітету Козинської селищної ради № 123/364 , № 123/432, № 123/434, № 123/435, № 123/433, № 123/365, № 123/366 від 29.11.2001 року і вказав на відсутність порушень вимог законодавства під час передачі у власність за цими рішеннями земельних ділянок та в цій частині рішення судів попередніх інстанцій залишені без змін.

Статтею 14 Конституції України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні здійснюється на принципах законності.

Статтею 24 цього Закону передбачено, що правовий статус місцевого самоврядування в Україні визначається Конституцією України, цим та іншими законами, які не повинні суперечити положенням цього Закону.

Статтею 25 Закону № 280/97-ВР визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесеніКонституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Стаття 26 Закону № 280/97-ВР у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначає компетенцію сільських, селищних, міських рад вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, які вирішуються виключно на їх пленарних засіданнях.

Розширений перелік повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин наведено у статті 12 ЗК України, згідно з яким виключно до компетенції сільської ради належить розпорядження землями територіальних громад та передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб.

На відміну від статті 3 ЗК України 1990 року, де було визначено, що повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування, ЗК України 2001 року можливості делегування таких повноважень від органів місцевого самоврядування до їх виконавчих органів не передбачено.

За змістом статей 116, 118 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності, у тому числі в порядку безоплатної приватизації, за рішенням органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Отже, ЗК України, який набрав чинності з 01 січня 2002 року, на відміну від ЗК України 1990 року, не передбачає права сільських, селищних, міських рад на передачу своїх повноважень щодо надання, передачі або вилучення земельних ділянок виконавчим органам цих рад.

З огляду на викладене та у зв`язку із виключенням права селищних рад передавати зазначені повноваження своїм виконавчим комітетам, останні втратили з 01 січня 2002 року повноваження щодо надання, передачі та вилучення земельних ділянок, хоч відповідне рішення про делегування таких повноважень селищною радою і не скасовано.

Саме така правова позиція висловлена Судовою палатою у цивільних справах у постанові Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року у справі № 372/3402/14-ц.

Проаналізувавши встановлені обставини та наведені норми законодавства, суд приходить до висновку, що виконком Козинської селищної ради, ухваливши рішення від 28.03.2002 року № 3 про передачу у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельних ділянок площею 0,20 га та 0,15 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, № 15/305 про передачу у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,15 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку та № 15/304 про передачу у власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,15 га для для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку, порушив вимоги закону та вийшов за межі своїх повноважень, оскільки, хоч відповідне рішення про делегування таких повноважень селищною радою і не скасовано та з 01.01.2002 року Козинська селищна рада не могла передавати своєму виконавчому комітету повноваження щодо надання, передачі та вилучення земельних ділянок, а отже позовні вимоги прокурора в цій частині є обґрунтованими. За таких обставин у суду наявіні підстави для визнання вказаних рішень незаконними та скасування.

Статтею 393 ЦК України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта.

З огляду на те, що на момент прийняття оскаржуваних рішень у виконавчого комітету Козинської селищної ради не було повноважень щодо розпорядження земельними ділянками комунальної власності, зазначені рішення № 3 від 28.03.2002 року, № 3 про передачу у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельних ділянок площею 0,20 га та 0,15 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, № 15/305 про передачу у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,15 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку та № 15/304 про передачу у власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,15 га для для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку, є незаконними та підлягають скасуванню.

Згідно з ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Враховуючи, що судом встановлено наявність підстав для визнання незаконними та скасування рішень виконавчого комітету Козинської селищної ради від 28.03.2002 року, то виданий на їх підставі на ім`я ОСОБА_2 державний акт на право власності на земельну ділянку серії РЗ № 341887, який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельні ділянки за № 7543 від 04.11. 2002 року, відповідно до положень ст. ст.. 215, 203 ЦК України, підлягає визнанню недійсним як виданий з порушенням вимог закону.

Відповідно до положень ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Частиною 3 статті 388 ЦК України передбачено, що якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Так, відповідно до п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 Цивільного кодексу України).

Згідно доположень ст.12 Земельного кодексуУкраїни до повноважень сільських,селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад.

Відповідно до положень ст. 6 Закону України «Про місцеве самоврядування» первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 5, 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на землю.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Згідно зі ст. 172 Цивільного кодексу України, територіальна громада як власник об`єктів права комунальної власності делегує відповідній раді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом.

Таким чином, аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що воля територіальної громади як власника може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади.

Отже, територіальна громада смт Козин Обухівського району Київської області як власник спірного майна делегувала органу місцевого самоврядування Козинській селищній раді повноваження щодо здійснення права власності від її імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом. Тобто воля територіальної громади як власника може виражатися лише в таких діях органу, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади.

Оскільки земельні ділянки, які були передані у власність громадянам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на підставі незаконних рішень виконавчого комітету Козинської селищної ради, були включені до загальної земельної ділянки площею 3,03 га вартістю 3 202 104 грн. з кадастровими номерами: :05:005:0057 та :05:005:0058, що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, смт. Козин , Товариство індивідуальних забудовників «Сосновий бір-5», позовні вимоги щодо витребування вказаної земельної ділянки на користь територіальної громади смт. Козин в особі Козинської селищної ради Обухівського району Київської області з незаконного володіння ОСОБА_2 на підставі ч. 3 ст. 388 ЦК України є обґрунтованими та підлягають до задоволення, оскільки вибули з власності територіальної громади всупереч законів та інтересів держави.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб.

Представником відповідача ОСОБА_2 подано заяву про застосування строку позовної давності, в якій зазначено, що суду не надано доказів поважності такого пропуску.

Вирішуючи питання про застосування строку позовної давності, суд виходить з наступного.

Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 261 ЦК України визначає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК).

Відповідно дост.56ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертаєтьсядо суду з позовною заявою. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

В даній справі звертаючись з позовною заявою, прокурор зазначає, що звернувся до суду в інтересах територіальної громади смт Козин Обухівського району Київської області, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства територіальна громада не наділена повноваженнями щодо самостійного звернення з позовом до суду за захистом порушених прав.

Для правильного застосування частини 1 статті 261 ЦК при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

При цьому обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача, у такому випадку на прокуратуру.

Як встановлено в судовому засіданні треті особи та відповідач ОСОБА_2 набули право власності на спірні земельні ділянки у 2001 та 2002 роках, в подальшому відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_3 набули право власності на земельні ділянки за відплатними договорами у 2002 році, а надалі ОСОБА_3 відчужила також право власності на набуті нею земельні ділянки на підставі договору дарування.

У 2002 році спірній земельній ділянці загальною площею 3,03 га присвоєно кадастровий номер з кадастрові номери :05:005:0057 та :05:005:0058, що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, смт Козин, ТІЗ «Сосновий бір 5 », тобто відомості про її наявність та місце розташування стали публічно доступними.

Прокурор звернувся до суду у 2014 році, тобто через 12років після того, як інформація про земельну ділянку стала доступною. Крім того, земельна ділянка була винесена в натуру та відповідач відкрито і вільно нею володів.

Тобто, суд приходить до висновку, про об`єктиву можливість органу який здійснює державний контроль за використанням та охороною земель та прокуратури дізнатись про порушення земельного законодавства при передачі спірних земельних ділянок у власність з 2002 року, тобто саме з цього часу розпочався перебіг позовної давності.

Крім того, станом на час набуття права власності на спірну земельну ділянку та до 2014 року, тобто протягом більш як 10 років, органи прокуратури мали право на прокурорський нагляд за додержанням законів при передачі земельних ділянок у власність і проводити в тому числі перевірки та витребовувати документи.

З огляду на зазначені судом обставини, посилання прокурора в позовній заяві на те, що відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 20.12.201 року № 4176-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодот вдосконалення порядку здійсненя судочинства» позов подано в межах строку позовної давності не знайшли свого підтвердження в ході судовго розгляду.

Крім того, в позовній заяві не обґрунтовано причини не здійснення дій щодо перевірки законності передачі земельних ділянок у власність протягом 2002- 2014 років як прокуратурою так і органом в інтересах якого подано позов та органом, який здійснює державний контроль за використанням та охороною земель.

Прокурором не заявлено клопотання про поновлення строків та не надано суду доказів поважності пропуску позовної давності.

Оскільки держава зобов`язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Таким чином, враховуючи значний термін, який минув з часу набуття права власності на спірну земельну ділянку до подачі позову, недоведеністю звернення до суду в межах строку позовної давності, суд приходить до висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин позовної давності, а тому в задоволенні позову слід відмовити в зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у разі відмови у задоволенні позову покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.4, 10, 76, 81,141, 259, 264-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог прокурора Обухівського району Київської області в інтересах держави до Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , Реєстраційна служба Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області, про визнання незаконними та скасування рішень виконавчого комітету, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки та визнання права власності, відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 10 липня 2020 року.

Суддя