ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1007/20 Справа № 212/5783/19 Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання - Чубіна А.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 17 липня 2019 року, яка постановлена суддею Пустовітом О.Г. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст ухвали складено 17 липня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільним майном подружжя та його поділ.

Одночасно з поданням позову, позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову в якій просила накласти арешт на квартиру, загальною площею 62,6 кв. м, у тому числі житловою площею 38,9 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка розташована на 1 поверсі 5-ти поверхового житлового будинку та складається з: 1-а кімната, площею 17,1 кв. м.; 2-а кімната, площею 12,2 кв. м; 3-я кімната, площею 9,6 кв. м.; кухні, площею 7,9 кв. м; ванної кімнати, площею 2,3 кв. м; вбиральні (поєднаної), площею 1,0 кв. м; коридору, площею 8,0 кв. м; вбудованої шафи, площею 0,9 кв. м; лоджією, площею 3,6 кв. м, право власності на яку зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 ; незавершене будівництво, яке складається з: Б - літньої кухні; В - сараю; Г - гаражу; Д - туалету; К - басейну; №1 - огорожі; №2 - воріт, та земельну ділянку, кадастровий номер :007:001:0002, площею 0,25 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на які зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2

Автомобіль моделі ВАЗ 21103, 2004 року випуску, об`ємом двигуна 1499 см3, реєстраційним номер НОМЕР_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 ; причеп моделі ПР 500, 2015 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 .

Крім того позивач просила забезпечити позов шляхом заборони відчужувати майно, що є предметом спору, а саме: Пасіку, яка складається з 100 бджолиних сімей, та розташовується за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 .

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 17 липня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на: квартиру, загальною площею 62,6 кв. м, у тому числі житловою площею 38,9 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка розташована на 1 поверсі 5-ти поверхового житлового будинку та складається з: 1-а кімната, площею 17,1 кв. м.; 2-а кімната, площею 12,2 кв. м; 3-я кімната, площею 9,6 кв. м.; кухні, площею 7,9 кв. м; ванної кімнати, площею 2,3 кв. м; вбиральні (поєднаної), площею 1,0 кв. м; коридору, площею 8,0 кв. м; вбудованої шафи, площею 0,9 кв. м; лоджією, площею 3,6 кв. м, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ; незавершене будівництво, яке складається з: Б - літньої кухні; В - сараю; Г - гаражу; Д - туалету; К - басейну; №1 - огорожі; №2 - воріт, та земельну ділянку, кадастровий номер :007:001:0002, площею 0,25 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на які зареєстровано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ; автомобіль моделі ВАЗ 21103, 2004 року випуску, об`ємом двигуна 1499 см3, реєстраційним номер НОМЕР_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ; причеп моделі ПР 500, 2015 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

Забезпечено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільним майном подружжя та його поділ, шляхом заборони відчужувати пасіку, яка складається з 100 бджолиних сімей, та розташовується за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

Зустрічне забезпечення не застосовано.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині заборони відчуження 100 бджолиних сімей, що розташовується за адресою: АДРЕСА_2 а,та постановити в цій частині нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову в цій частині, посилаючись на те, що у його власності вказані 100 бджолиних сімей не перебувають. Зауважує на тому, що 40 бджолиних сімей, які дійсно належали йому, були ним передані ОСОБА_3 , що підтверджується ветеринарно-санітарним паспортом.

Крім того, за адресою: АДРЕСА_2 знаходяться бджолині сім`ї, які належать ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Також відповідач зауважує на тому, що більша частина спірного майна знаходиться в Софіївському районі Дніпропетровської області, тому заява повинна була бути повернута позивачу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить залишити без задоволення апеляційну скаргу відповідача, ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_2 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах вимог заяви про забезпечення позову в оскаржуваній частині, доводів апеляційної скарги та відзиву апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Ухвала суду першої інстанції не оскаржена в частині задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову та накладення арешту на квартиру, загальною площею 62,6 кв. м, у тому числі житловою площею 38,9 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка розташована на 1 поверсі 5-ти поверхового житлового будинку та складається з: 1-а кімната, площею 17,1 кв. м.; 2-а кімната, площею 12,2 кв. м; 3-я кімната, площею 9,6 кв. м.; кухні, площею 7,9 кв. м; ванної кімнати, площею 2,3 кв. м; вбиральні (поєднаної), площею 1,0 кв. м; коридору, площею 8,0 кв. м; вбудованої шафи, площею 0,9 кв. м; лоджією, площею 3,6 кв. м, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 ; незавершене будівництво, яке складається з: Б - літньої кухні; В - сараю; Г - гаражу; Д - туалету; К - басейну; №1 - огорожі; №2 - воріт, та земельну ділянку, кадастровий номер :007:001:0002, площею 0,25 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на які зареєстровано за ОСОБА_2 ; автомобіль моделі ВАЗ 21103, 2004 року випуску, об`ємом двигуна 1499 см3, реєстраційним номер НОМЕР_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2; причеп моделі ПР 500, 2015 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 , тому, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, правильність висновків суду першої інстанції в цій частині судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Як вбачається із матеріалів справи, до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_1 подано позов до ОСОБА_2 про визнання майна спільним майном подружжя та його поділ.

Крім того, ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про забезпечення позову, відповідно до якої, остання просила суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 ; незавершене будівництво, яке складається з: Б - літньої кухні; В - сараю; Г - гаражу; Д - туалету; К - басейну; №1 - огорожі; №2 - воріт, та земельну ділянку, кадастровий номер :007:001:0002, площею 0,25 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на які зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 ; автомобіль моделі ВАЗ 21103, 2004 року випуску, об`ємом двигуна 1499 см3, реєстраційний номер НОМЕР_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 ; причеп моделі ПР 500, 2015 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 .

Крім того, позивач просила суд забезпечити позов шляхом заборони відчужувати майно, що є предметом спору, а саме: Пасіку, яка складається з 100 бджолиних сімей, та розташовується за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 .

Постановляючи ухвалу в оскаржуваній частині про задоволення заяви позивача в частині заборони відповідачу відчужувати спірне майно, а саме - пасіку, яка складається з 100 бджолиних сімей, та розташовується за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач надала належні та допустимі доказів наявності у відповідача ОСОБА_2 вказаного майна, яке є предметом позовних вимог.

Колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.1 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позву, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч.5 ст. 153 ЦПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Як роз`яснено в п. 1, п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 просила суд першої інстанції забезпечити позов, зокрема, шляхом заборони відповідачу відчужувати спірне майно, а саме - пасіку, яка складається з 100 бджолиних сімей, та розташовується за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 , однак, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів наявності у відповідача ОСОБА_2 вказаного майна, а саме 100 бджолиних сімей, яке є предметом позовних вимог.

Заперечуючи проти ухвали суду першої інстанції в частині накладення заборони відповідачу відчужувати спірне майно, а саме - пасіку, яка складається з 100 бджолиних сімей, відповідачем надано копії ветеринарно-санітарних паспортів, відповідно до яких вбачається, що станом на 30 вересня 2012 року, відповідач був власником пасіки в кількості 19 бджолиних сімей, а станом на 05 липня 2019 року, власником 40 бджолиних сімей, які належали відповідачу, стала ОСОБА_3 .

Крім того, відповідач посилається на те, що за адресою: АДРЕСА_2 знаходяться бджолині сім`ї, які належать ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Наведені вище обставини, на думку колегії суддів, свідчать про неповне з`ясування судом першої інстанції дійсної наявної у відповідача кількості бджолиних сімей, на відчуження яких можливо встановити забору в межах заяви позивача про забезпечення позову, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині заслуговують на увагу.

Колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що більша частина спірного майна знаходиться в Софіївському районі Дніпропетровської області, тому заява повинна була бути повернута позивачу, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільним майном подружжя та його поділ та одночасно подала заяву про забезпечення вказаного позову, отже, в даному випадку, у разі відкриття провадження по даній справі, відповідач, в разі порушення, на його думку, правил підсудності, має право оскаржувати саме вказану ухвалу.

Таким чином, задовольняючи заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову в оскаржуваній частині стосовно заборони відповідачу відчужувати 100 бджолиних сімей, судом першої інстанції не перевірено дійсну наявність у відповідача бджолиних сімей, на які заборонено відчуження у визначеному позивачем обсязі, не перевірено можливість часткового задоволення заяви позивача в межах заявлених вимог, що свідчить про порушення судом порядку вирішення заяви про забезпечення позову, а тому ухвала від 17 липня 2019 року, як така, що постановлена з порушенням зазначених норм процесуального права, підлягає скасуванню в частині задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення її позову до ОСОБА_2 про визнання майна спільним майном подружжя та його поділ, шляхом заборони відчужувати пасіку, яка складається з 100 бджолиних сімей, та розташовується за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 , з передачею питання щодо заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду в частині задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення її позову до ОСОБА_2 про визнання майна спільним майном подружжя та його поділ, шляхом заборони відчужувати пасіку, яка складається з 100 бджолиних сімей, та розташовується за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 постановлена без дотримання норм процесуального права щодо встановлення обставин наявності у відповідача майна, на яке заборонено відчуження, у зв`язку з чим ухвала суду в цій частині підлягає скасуванню, з направленням матеріалів за заявою ОСОБА_1 в цій частині до суду першої інстанції для розгляду, відповідно до вимог ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 17 липня 2019 року скасувати в частині задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільним майном подружжя та його поділ, шляхом заборони відчужувати пасіку, яка складається з 100 бджолиних сімей, та розташовується за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 та заяву про забезпечення позову, в цій частині, направити до суду першої інстанції для розгляду, відповідно до вимог ЦПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 15 січня 2020 року.

Головуючий:

Судді: