Справа № 317/2286/19
Провадження № 2/317/64/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Мінгазова Р.В.,

за участю секретаря судового засідання Герман Н.П.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року до суду надійшов позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 18089,82 грн. за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості № б/н від 18.02.2014, яка складається з наступного: 51188,25 грн. заборгованість за кредитом; 2,79 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 11527,18 грн. заборгованість за пенею та комісією, 1371,60 грн. штраф відповідно до п 2.2. Генеральної угоди та судові витрати у розмірі 1921,00 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 18.02.2014 ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 5188,25 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 % на рік на суму залишку заборгованості за Кредитом.

Зазначає, що позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов договору. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 13.06.2019 має заборгованість 18089,82 грн. Саме цю суму позивач прохає суд стягнути з відповідача.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Разом з позовом подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи повідомлений належним чином. Надав до суду відзив на позовну заяву, в якій зазначає що позовні вимоги банку є неправомірними, оскільки сторонами при укладенні договору не були виконані всі істотні умови а також для даних позовних вимог сплив трирічний строк позовної давності, оскільки кінцева дата повернення кредитних коштів 31.08.2014 року, також був здійснений єдиний платіж (який зі слів відповідача він не здійснював) - 14.06.2019 року, а позовну заяву до суду направлено - 30.06.2019 року. На підставі викладеного відповідач вважає що в позові слід відмовити, на підставі ст. 257, 267 в зв`язку зі спливом строку позовної давності до всіх позовних вимог.

Зазначає, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню будь-які положення Умов та Правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, оскільки, з ними ОСОБА_1 не ознайомлений та їх не підписував, вважає посилання банку, щодо договору приєднання є протиправними.

02.12.2019 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що не згодні з доводами відповідача, спливу позовної давності в даному випадку не має, оскільки кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією та відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки і ця картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже строк перевипущеної картки відповідача діє до останнього дня 11.2016 року, позивач же звернувся до суду 30.06.2019 року до спливу строку позовної давності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

Згідно зі ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.1054, 1056-1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Судом встановлено, що відповідно п. 2.1 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання послуг кредитного продукту від 18.02.2014 № б/н (далі Генеральна угода) позивач надав відповідачу кредит у сумі 5188 грн. 25 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок на строк 6 місяців, з 18.02.2014 року по 31.08.2014 року у обмін на зобов`язання відповідача по поверненню кредиту, сплати відсотків у розмірі 0,001 % у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Сплата заборгованості здійснюється з «1» до «25» число кожного місяця шляхом надання відповідачем позивачу щомісячного платежу у сумі 864 грн. 71 коп. для погашення заборгованості по кредиту, який складається з заборгованості по кредиту, відсотків, а також інших видатків відповідно до Умов та правил. Дата останньої сплати заборгованості не пізніше 31.08.2014 року (а.с. 9).

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана генеральна угода разом з запропонованими позивачем умовами та правилами, тарифами складають між ним та Банком Кредитний Договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 8).

ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за вищезазначеною угодою належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 13.06.2019 року заборгованість відповідача за Договором склала 18089 грн. 82 коп., яка складається з наступного:

- заборгованість за кредитом 5188 грн. 25 коп.,

- заборгованість по процентам за користування кредитом 2 грн. 79 коп.,

- заборгованість за пенею та комісією - 11527 грн. 18 грн.,

- штраф, відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди 1371 грн. 60 коп.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В силу ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства,а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог,що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(ст. 1055 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Встановлено, що у пункті 2.1. Генеральної угоди сторони узгодили розмір процентів за користування кредитними коштами (0,001 % в місяць), а пунктом 2.2 Генеральної угоди узгодили розмір штрафу (1371 грн. 60 коп. ) за порушення строків погашення заборгованості.

Згідно п. 2.5. Генеральної угоди позичальник взяв на себе зобов`язання щодо повернення суми кредиту, процентів, винагороди відповідно до Генеральної угоди і Умовам та правилам.

Генеральною угодою встановлено дату останньої сплати заборгованості - не пізніше 31.08.2014 року, а отже, суд вважає, що з врахуванням умов підписаної сторонами Генеральної угоди наявні правові підстави для стягнення із відповідача на користь Банку заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 18.02.2014 року по 31.08.2014 року (визначений договором строк кредитування).

Разом з тим, не підлягає до задоволення вимога про стягнення з відповідача відсотків за період з 01.09.2014 року по 13.06.2019 року, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося після спливу визначеного договором строку кредитування.

Зазначений висновок узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12.

Також, з врахуванням вимог п. 2.2. Генеральної угоди підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення із ОСОБА_1 на користь Банку штрафу в розмірі 1371 грн. 60 коп.

Відтак, оскільки наявність заборгованості ОСОБА_1 перед Банком, у зв`язку з неналежним виконанням умов генеральної угоди від 18.02.2014 року, установлена на підставі належних та допустимих доказів, наявних у матеріалах справи, то до стягнення підлягає сума боргу у визначеному розмірі, а саме: заборгованість за кредитом,; заборгованість по процентам з 18.02.2014 року по 31.08.2014 року (визначений договором строк кредитування) а також штраф відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди, як така, що обумовлена сторонами при укладенні правочину.

Однак, суд вважає, що не підлягає до стягнення із відповідача на користь позивача пеня та комісія в розмірі 11527,18 грн. 43 коп., виходячи із наступного

В генеральній угоді (п. 2.8) міститься посилання стосовно визначення її розміру, який визначений Умовою та правилами надання банківських послуг.

Розглядаючи позовні вимоги в цій частині, суд виходить із правової позиції Верховного Суду, що висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17. Висновки вказаної правової позиції Великої Палати зводяться до того, що банк, обґрунтовуючи наявність та розмір заборгованості, зокрема і окремих частин такої заборгованості, повинен надати підтвердження узгодження із позичальником саме тих умов, за якими таку заборгованість нараховує.

А, отже, витяги з Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифів банку, що надані позивачем, не містять підпису позичальника. А тому не можуть бути доказом узгодження таких умов із відповідачем.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для стягнення пені та комісії, оскільки в генеральній угоді сторони розмір пені не узгодили, в ній міститься лише посилання на Умови та правила стосовно порядку нарахування пені. А оскільки позивачем не надано підтверджень узгодження з відповідачем таких Умов та правил, то вимога про стягнення пені та комісії не може бути задоволена.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В даному випадку позивач не довів наявність підстав для стягнення з відповідача пені та комісії саме в тих розміру та порядку, що заявлені у позові.

Тому, у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог в цій частині, такі вимоги не підлягають до задоволення.

Щодо застосування до спірних правовідносин позовної давності, заявленою представником відповідача у відзиві.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

За ст. 257 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Окрім цього, згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 скориставшись своїм правом передбаченим вимогами ст. 267 ЦК України подав до суду вимогу про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності (а.с. 63-68).

Таким чином, суд зазначає, що за вимогами п. 2.1 Генеральної угоди дата останнього погашення заборгованості має бути не пізніше 31.08.2014. Отже, загальний строк позовної давності за кредитним договором сплив 31.08.2017 року. Проте, до суду Банк звернувся 04.07.2019 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності.

При укладенні Генеральної угоди сторони домовились, що при порушенні відповідачем строків погашення заборгованості, зазначених у Генеральній угоді більш ніж на 31-й день, по зобов`язанням, строк яких не настав, строком повернення кредиту вважається 32 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту з 32-го дня порушення вважається простроченою, а відповідач сплачує штраф у сумі 1371 грн. 60 коп., що визначено у п. 2.2 Генеральної угоди.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності.

Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу.

На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені.

Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається ,що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені. Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена.

Суд не бере до уваги твердження позивача щодо початку перебігу строку позовної давності не з моменту закінчення дії договору, а зі спливом останнього дня місяця дії картки, оскільки це не передбачено Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості, яка була узгоджена та підписана ОСОБА_1 .

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, оскільки на час звернення позивача до суду з цим позовом збіг строк позовної давності за його вимогами, а відповідач заявив вимогу про застосування позовної давності.

Згідно з ч.1ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою у позові судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 207, 253-258, 526, 527, 530, 549, 551, 626, 628, 629, 638, 1054, 1056-1 ЦК України, ст.12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий 10.11.2007 року ВГІРФО УМВС України в Запорізькій області, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п.п. 15.5 п.п. 15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017), до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Р.В. Мінгазов