14.05.2020 Єдиний унікальний номер 205/133/18
Єдиний унікальний номер судової справи: 205/133/2018
Номер провадження: 2/205/400/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2020 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за первісним позовом Акціонерного товариства КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору таким, що не укладався,-

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Представник Акціонерного товариства КБ «Приватбанк» (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного Договору № б/н від 11.02.2012 року банк надав ОСОБА_1 (далі - Відповідач) кредит у розмірі 3 000 (три тисячі) три грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, відповідач порушив умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів, та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у зв`язку з чим, станом на 30.11.2017 року за договором виникла заборгованість на загальну суму 100 255 (сто тисяч двісті п`ятдесят п`ять) грн. 86 коп., де заборгованість за кредитом - 2 383 (дві тисячі триста вісімдесят три) грн. 87 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 87 461 (вісімдесят сім тисяч чотириста шістдесят одна) грн. 68 коп., заборгованість по пені та комісії - 5 160 (п`ять тисяч сто шістдесят) грн. 03 коп., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 (п`ятсот) грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 4 750 (чотири тисячі сімсот п`ятдесят) грн. 28 коп. штраф (процентна складова).

У зв`язку з чим, позивач змушений звернутися до суду та просити суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Договором № б/н від 11.02.2012 року у розмірі 100 255 (сто тисяч двісті п`ятдесят п`ять) грн. 86 коп. та судовий збір у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

Відповідач ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву (а.с.135-136), в якому просив відмовити в задоволені позовних вимог Акціонерного товариства КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. У такій заяві по суті справи відповідач заперечує проти доводів позивача із посиланням на те, що він не укладав кредитний договір та кредитні кошти від банку не отримував, як не отримував і пластикову кредитну картку та не підписував «Умови та правила надання банківських послуг» та «Правила користування платіжною карткою», та просить суд відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі, а також, просить застосувати строки позовної давності.

У свою чергу представник позивача -Акціонерного товариства КБ «Приватбанк» подав відповідь на відзив (а.с.165-171), в якому просив задовольнити позовні вимоги Акціонерного товариства КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. У такій заяві по суті справи представник позивача заперечує проти доводів відповідача із посиланням на те, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що він знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором.

До початку розгляду даної цивільної справи по суті ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до Акціонерного товариства КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору таким, що не укладався.

В обґрунтування зустрічного позову така особа посилалась на обставину того, що він, ОСОБА_1 , ніякого кредитного договору від 11.02.2012 року з Акціонерним товариством КБ «Приватбанк» не укладав, та кредитні кошти від банку не отримував, як не отримував і пластикову кредитну картку та не підписував «Умови та правила надання банківських послуг» та «Правила користування платіжною карткою». У зв`язку із викладеним, позивач за зустрічним позовом також змушений звернутися до суду та просити суд визнати кредитний договір № б/н від 11.02.2012 року, укладений, по ствердженню Акціонерного товариства КБ «Приватбанк» між ним, ОСОБА_1 , таким, що не укладався.

Відповідною ухвалою суду від 14.05.2020 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору таким, що не укладався, було об`єднано в одне провадження з первісним позовом Акціонерного товариства КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

ПредставникАкціонерного товариства КБ «Приватбанк» подав відзив на зустрічну позовну заяву (а.с.189-204), в якій просив відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору таким, що не укладався. У такій заяві по суті справи представник позивача заперечує проти доводів відповідача із посиланням на мотиви, які тотожні тим, що містяться у первісній позовній заяві та просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства КБ «Приватбанк» заборгованість за Договором № б/н від 11.02.2012 року у розмірі 100 255 (сто тисяч двісті п`ятдесят п`ять) грн. 86 коп. та судовий збір у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Представник позивача підтримав позовні вимоги за первісним позовом та просив їх задовольнити, а в задоволені зустрічних позовних вимог просив відмовити з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість.

Представник відповідача позовні вимоги за первісним позовом не визнав, просив у їх задоволені відмовити з огляду на їх недоведеність. Зустрічні позовні вимоги відповідач та його представник підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі, по мотивам, що викладені у такій заяві по суті справи.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.03.2018 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором були задоволені частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за Договором № б/н від 30.11.2017 року, у загальному розмірі - 95 005 (дев`яносто п`ять тисяч п`ять) грн. 58 коп., а в задоволені позовних вимог щодо стягнення суми штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 (п`ятсот) грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина, 4 750 (чотири тисячі сімсот п`ятдесят) грн. 28 коп. - штраф (процентна складова) було відмовлено.

Ухвалою суду від 23.11.2018 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено, заочне рішення скасовано.

Ухвалою суду від 14.01.2019 року заява відповідача ОСОБА_1 про витребування доказу по даній цивільній справі за вищевказаним позовом було задоволено частково. Вирішено витребувати у Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» оригіналу кредитного договору № б/н від 11.02.2012 року, інформації про отримання відповідачем із банку пластикової картки в оригіналі та належні документи первинного бухгалтерського обліку та фінансової звітності, як підтвердження видачі готівки через касу банку та достовірності виданої суми банком кредитних коштів, а також, дійсності розрахунків по кредитному договору № б/н від 11.02.2012 року про надання споживчого кредиту. В іншій частині клопотання представника відповідача про витребування доказів залишено без задоволення.

Ухвалою суду від 21.05.2019 року клопотання відповідача про призначення судово - почеркознавчої експертизи по цивільній справі за позовомАкціонерного товариства КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено. Вирішено призначити по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, судово - почеркознавчу експертизу, справу зупинено.

Ухвалою суду від 21.08.2019 року відновлено провадження по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки до суду надійшло повідомлення судового експерта про неможливість надання висновку експертизи № 3079-19 від 08.11.2019 року. У вказаному повідомленні судовий експерт Ус Д.О. зазначає, що сторонами клопотання експерта було виконано не в повному обсязі, зокрема на експертизу з боку АТ КБ «Приватбанк» не наданий оригінал досліджуваного документу, а з боку ОСОБА_1 вільні зразки почерку та підпису, що обумовлює неможливість проведення експертного дослідження (т.1., а.с. 240)

З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, експерта, суд ухвалює рішення виходячи із наступного.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 11.02.2012 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений Договір № б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Звертаючись до суду з даним позовом банк зазначив, що саме вказана анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», яка підписана сторонами 11.02.2012 року, і Умови та правила надання банківських послуг, які погоджені з відповідачем, між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 уявляють собою кредитний договір.

Матеріалами справи також підтверджено, що згідно з рішенням Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено назву найменування банку на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк».

Позивач наголошує, що в порушення умов вказаного кредитного договору, Відповідач допустив прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого за ним, ОСОБА_1 ,станом на 30.11.2017 року за договором виникла заборгованість на загальну суму 100 255 (сто тисяч двісті п`ятдесят п`ять) грн. 86 коп., де заборгованість за кредитом - 2 383 (дві тисячі триста вісімдесят три) грн. 87 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 87 461 (вісімдесят сім тисяч чотириста шістдесят одна) грн. 68 коп., заборгованість по пенею та комісією - 5 160 (п`ять тисяч сто шістдесят) грн. 03 коп., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 (п`ятсот) грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 4 750 (чотири тисячі сімсот п`ятдесят) грн. 28 коп. штраф (процентна складова).

Оскільки відповідач у добровільному порядку не сплачує вказану суму заборгованості, а позивач наполягає на її погашенні у повному обсязі, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Частиною першою статті 207 ЦК України, визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною другою статті 207 ЦК України, визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, передумовою для виникнення у позичальника обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

На підтвердження того, що між банком і ОСОБА_1 було укладено договір про надання кредиту, позивачем надано в якості письмового доказу анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (яка разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять договір про надання банківських послуг) від 11.02.2012 року. Вказана Анкета-заява підписана 11.02.2012 року від імені ОСОБА_1 .

Суд вимушений критично віднестись до посилання відповідача ОСОБА_1 щодо не підписання ним вказаної анкети заяви. Так, позивач у своєму зустрічному позові зазначає, що він дійсно подавав 11.02.2012 року до АТ КБ «Приватбанк» документи на отримання кредиту (т.1, а.с. 186, зворотній бік), однак ніяких кредитних коштів не отримував. Таким чином, ствердження відповідача про не підписання ним кредитного договору та подання ним 11.02.2012 року до АТ КБ «Приватбанк» документів на отримання кредиту суперечать один одному. Окрім цього, відповідна судова експертиза на предмет дослідження автентичності підпису позичальника не була проведена, у тому числі, через не надання у повному обсязі вказаної особою своїх вільних зразків почерку та підпису.

Разом із цим, матеріалами справи підтверджується, що на виконання вимог експерта АТ КБ «Приватбанк» було надано оригінал вказаної Анкети-заяви від 11.02.2012 року, оригінал довідки про додаткову інформацію від 11.02.2012 року та оригінал довідки про умови кредитування від 11.02.2012 року, однак вказані документи не були визначені експертом як необхідні для досліджування документи.

Відповідно до вимог ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Таким чином, враховуючи наведені обставини у їх сукупності, суд вважає доведеним факт підписання відповідачем Анкети-заяви від 11.02.2012 року.

Оглядом вказаної заяви судом встановлено, що саме у останній міститься інформація про те, що позичальник ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку та погодився з ними. Позичальник висловив свою згоду, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає договір про надання банківських послуг. Заява підписана позичальником та представником банку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 1049 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямовано на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 ЦК України, визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укладати договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 та 2 ст. 639 ЦК України, визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

На підтвердження своїх позовних вимог позивачем було надано анкету-заяву ОСОБА_1 про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку. Із даного документу можна встановити, що у ньому зазначені персональні дані відповідача щодо дати народження, місця проживання, реквізитів паспорту громадянина України та є наявними підписи сторін.

Тобто, анкета-заява не містить жодних даних про те, яку саме картку отримав відповідач, строк її дії, та розмір наданого кредиту. Також не вказано будь-яких відомостей про номер карткового рахунку, дати вручення картки відповідачеві, повідомлення йому пін-коду, строку дії картки саме за цим позовом та наданим розрахунком заборгованості. Із даної анкети-заяви вбачається, що пам`ятка клієнта, яка є невід`ємною частиною договору, відповідачеві не видавалася. Про вид картки не вказано і в самій позовній заяві, як і не вказано відсоткової ставки за її користування. Натомість додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» чотирьох видів, зокрема: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD», які мають різні тарифи обслуговування. Вказаний витяг підпису відповідача не містить, як і не містить вказівок яку саме картку видано відповідачу.

Суд також вимушений критично віднестись до Довідки про кредитування Приватбанку та сукупну вартість споживчого кредиту, адже остання містить посилання на суму кредиту у розмірі 4 772 грн. 11 коп., відсоткова ставка -0,12% на рік, в той час як за матеріалами позову та розрахунків позивачу ОСОБА_1 було надано кредит у зовсім іншому розмірі, а саме 3 000 грн. 00 коп., та з іншою відсотковою ставкою - 30% на рік, а у самій довідці не зазначено щодо якого саме кредитного договору розраховується така вартість споживчого кредиту. Означене дає підстави суду констатувати, що банком не доведено, що вказана довідка є складовою частиною договірних відносин, що виниклі між сторонами на підставі Анкети-заяви від 11.02.2012 року. Так само, фото що надано позивачем на підтвердження отримання відповідачем відповідної картки з номером (т.1, а.с. 112) суд не може взяти до уваги, оскільки таке зображення є низької якості, через що взагалі не можливо встановити яку картку і з яким номером тримає зображена на такому фото особа. Так само, і надана суду виписка по картковому рахунку (т.1 а.с 150 - 161) не може бути взяти судом до уваги, адже вона стосується рахунку, який було відкрито раніше ніж, сторони підписали анкету-заяву - 26.02.2012 року, та містить інформацію щодо зовсім іншого кредитного ліміту (2 400 грн.), і операції по такому картковому рахунку не співпадають із даними, наведеними у розрахунку заборгованості за договором б/н від 11.02.2012 р., який був наданий банком до суду.

Таким чином, позивачем також не надано будь-яких інших доказів, які, крім того, мають бути скріплені підписом позичальника, на підтвердження того, що відповідач отримав кредитну картку «Універсальна».

Умови та правила надання банківських послуг повинні містити підпис позичальника, та саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Аналогічна позиція висловлена в правових висновках, що викладені в ухвалах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (№6-16цс15), від 22 березня 2017 року (6-2320цс16) та постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року (№ 61-787св18).

У частинах першій та третій статті 509 ЦК України, вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів».

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

У Анкеті-заяві позичальника від 11.02.2012 року, процентна ставка не зазначена, а також, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування відсотків, пені і штрафів, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

Велика Палата Верховного Суду (постанова від 03.07.2019, справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19) дійшла висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними під час укладення кредитного договору.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Наведене вище узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, висловленими в постанові від 03.07.2019 року.

З урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17 та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, а тому Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи без підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 11.02.2012 року шляхом підписання заяви-анкети.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та унеможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Крім того, роздруківка із сайту банку позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Тобто, докази, якими позивач підтверджує обставини щодо погодження між сторонами розміру відсотків, пені і штрафів, та якими обґрунтовує свої вимоги, викладені в позовній заяві, в розумінні ст.ст.77, 79, 80 ЦПК України, є неналежними, недостовірними та недостатніми для підтвердження позовних вимог.

Статтею 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 5 наведеної статті докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

У відповідності з частини 7 наведеної статті суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи і згідно з ч. 2 ст. 13 ЦПК України це не є обов`язком суду.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем не доведено факту погодження між сторонами умов кредитного договору, в тому числі і щодо розміру відсотків та штрафних санкцій за користування кредитними коштами, а також, строку дії такого договору.

Наданий позивачем розрахунок не може слугувати підтвердженням укладення кредитного договору, оскільки по суті є письмовим обґрунтуванням заявлених вимог. Позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданого відповідачу кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим, отже доводи позивача щодо тіла кредиту, розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами.

Таким чином, суд вважає не доведеним погодження між сторонами розміру відсотків, пені та штрафів під які видавався кредит, у зв`язку із чим позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2 383 (дві тисячі триста вісімдесят три) грн. 87 коп. суд зазначає, що згідно із ст. 1 ЗУ «Про платіжні системи» платіжна картка - це електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для лініювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунку банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Тобто, з урахуванням вищевикладеного, вбачається, що використання платіжної картки можливе лише за наявності відкритого рахунку.

Позивач не надав суду у якості доказу належним чином оформлений розрахунковий документ, який підтверджує факт видачі/перерахування кредитних коштів на підставі вказаної Анкети-заяви від 11.02.2012 року на відповідний рахунок відповідача, та згідно якого можна було б встановити суму, яку позивач надав/перерахував відповідачу саме як кредитні кошти.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому, виходячи із наведеного вище, суд визнає, що наданими до суду доказами позивач не довів підстав для задоволення заявлених ним вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по тілу кредиту.

У зв`язку із чим, суд вимушений постановити рішення про відмову у задоволені первісного позову Акціонерного товариства КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - у повному обсязі.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору таким, що не укладався суд зазначає про наступне.

Як вбачається з роз`яснень, викладених в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п`ятої ЦК.

Разом із цим, вимога про визнання кредитного договору недійсним в цілому або в частині в межах розгляду даної цивільної справи не заявлялась.

У зв`язку із чим, суд також відмовляє в повному обсязі у задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору таким, що не укладався.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У первісному позові відмовлено, тому судові витрати за первісним позовом у вигляді судового збору віднести на рахунок позивача Акціонерного товариства КБ «Приватбанк» за первісним позовом.

З огляду на те, що позивач за зустрічним позовом відповідно до вимог ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору, тому судові витрати по справі у вигляді судового збору необхідно віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11,14, 207, 256, 509, 526, 530, 610, 612, 626, 628, 638, 639, 1049, 1054, 1055, ЦК України, ст. ст. 4,5,13, 77, 79, 80, 81,82, 90,141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволені первісного позову Акціонерного товариства КБ «Приватбанк» (місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, адреса листування: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.50, , р/р № НОМЕР_1 , МФО 305299) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити в повному обсязі.

2. У задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) до Акціонерного товариства КБ «Приватбанк» (місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, адреса листування: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.50, , р/р № НОМЕР_1 , МФО 305299) про визнання кредитного договору таким, що не укладався - відмовити в повному обсязі.

3. Судові витрати за первісним позовом у вигляді судового збору віднести на рахунок позивача Акціонерного товариства КБ «Приватбанк» за первісним позовом.

4. Судові витрати за зустрічним позовом по даній справі у вигляді судового збору віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Відповідно до п.3 Розділу ХІІ ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (COVID-19), строк, зазначений в цьому рішенні продовжується на строк дії такого карантину.

Суддя: Д.В. Мовчан