печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2020 р. Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Вовк С. В.,

при секретарі судового засідання - Брачуні О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві заяву про забезпечення позову у справі за позовом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про забезпечення повернення малолітньої дитини до Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває вказана справа.

21 вересня 2020 року до суду надійшла заява Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом: заборони відповідачу вивозити за межі України дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також підписувати на ім`я третьої особи або осіб, які не мають права опіки чи піклування щодо дитини, документи, які надаватимуть таким особам право виїзду з дитиною за межі України, на період розгляду справи про забезпечення повернення дитини до Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії.

Заява обґрунтовувалась тим, що на підставі запиту Міністерства юстиції України від 26.11.2018 відповідно до підпункту 6 пункту 9 Порядку виконання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.07.2006 № 952, Національною поліцією України вживалися заходи щодо встановлення місцезнаходження дитини на території України. 27.01.2020 до Міністерства юстиції України від Національної поліції України надійшов лист з інформацією про те, що малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з її матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до пункту 12 Порядку виконання на території України Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.07.2006 № 952, Міністерство юстиції України доручило Центральному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції (м. Київ) звернутися до Відповідачки з метою роз`яснення їй положень Конвенції 1980 року та отримання згоди на добровільне повернення дитини до Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії. Проте, переховуючи дитину на території України, Відповідачка не з`явилася до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (листи-запрошення від 31.01.2020, 12.02.2020 та 22.06.2020) з метою мирного врегулювання зазначеного питання. Така поведінка Відповідачки дає підстави вважати, що існує ймовірність повторного неправомірного вивезення малолітньої ОСОБА_3 , у тому числі в державу, яка не є учасницею Конвенції 1980 року, з метою унеможливлення розгляду судом справи за позовною заявою про забезпечення повернення неповнолітньої дитини до Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії, а також виконання рішення суду України про повернення дитини до Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії, у разі його винесення. Крім того, подібні дії Відповідачки можуть спричинити завдання психологічної шкоди дитині, оскільки втрачається зв`язок між батьком та дитиною.

Згідно з приписами частини другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пунктів 2, 10 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується: забороною вчиняти певні дії; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, відповідно до роз`яснень у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Відповідно до абзацу третього частини третьої статті 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Крім того, пунктами b), h), і) абзацу другого статті 7 Конвенції 1980 року встановлено, що Центральні органи безпосередньо або через посередника вживають усіх належних заходів для того, щоб:

b) запобігти нанесенню подальшої шкоди дитині або збитку зацікавленим сторонам шляхом вжиття або спричинення вжиття тимчасових заходів;

h) надавати таку організаційну допомогу, яка може бути необхідна і доречна для забезпечення безпечного повернення дитини;

і) обмінюватися інформацією про хід реалізації цієї Конвенції й у міру можливості усувати будь-які перешкоди до її застосування.

Відповідно до статті 11 Конвенції ООН про права дитини держави-учасниці вживають заходів для боротьби з незаконним переміщенням і неповерненням дітей із-за кордону.

Україна і Сполучене Королівство Великобританії та Північної Ірландії є учасницями Конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей 1996 року (далі - Конвенція 1996 року).

Відповідно до статті 7 Конвенції 1996 року у разі неправомірного переміщення або утримування дитини органи Договірної Держави, в якій дитина мала звичайне місце проживання безпосередньо до переміщення або утримування, зберігають свою юрисдикцію доти, доки дитина не набуде звичайного місця проживання в іншій Державі.

Однак, згідно зі статтею 12 Конвенції 1996 року, з урахуванням статті 7 цієї Конвенції, органи Договірної Держави, на території якої перебуває дитина або майно, яке належить дитині, мають юрисдикцію вживати заходів тимчасового характеру для захисту особи чи майна дитини, які мають територіальну дію в межах відповідної Держави.

Отже, суд України має юрисдикцію вирішити питання про заборону малолітній ОСОБА_3 виїжджати за межі України на період розгляду справи про забезпечення повернення дитини до Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії.

Судом встановлено, що між сторонами дійсно виник спір, а невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони малолітній ОСОБА_3 виїжджати за межі України на період розгляду справи про забезпечення повернення дитини до Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії впливатиме на ефективність захисту та унеможливить виконання гіпотетичного рішення суду про задоволення вимог позову про забезпечення повернення неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з України до Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії, оскільки існує ризик вивезення дитини у тому числі в державу, яка не є учасницею Конвенції 1980 року.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із позовними вимогами, суд приходить до висновку про обґрунтованість поданої заяви, а відтак заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-18, 149-150, 153, 154, 157, 261 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву про забезпечення позову у справі за позовом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (адреса: 01001, м. Київ, пров. Музейний, 2-Д) в інтересах ОСОБА_1 (адреса: Сполучене Королівство Великобританії та Північної Ірландії, Ланкашир, м. Престон, Інкерман Стріт, 136) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 ) про забезпечення повернення малолітньої дитини до Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вивезення за межі України дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на період розгляду справи про забезпечення повернення дитини до Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії.

Заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підписувати на ім`я третьої особи або осіб, які не мають права опіки чи піклування щодо дитини, документи, які надаватимуть таким особам право виїзду з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України на період розгляду справи про забезпечення повернення дитини до Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії.

Виконання ухвали доручити Державній прикордонній службі України, вул. Володимирська, 26, м. Київ, 01601.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень, її оскарження не зупиняє її виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

У разі подання апеляційної скарги на ухвали суду щодо забезпечення позову до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються копії матеріалів, необхідних для розгляду скарги, їх подання не перешкоджає продовженню розгляду справи цим судом.

Суддя С. В. Вовк