єдиний унікальний номер справи 531/1079/19
номер провадження 4-с/531/1/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2020 року м.Карлівка

Карлівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Черняєвої Т.М.,

за участю секретаря Мельник О.В.,

скаржника ОСОБА_1 ,

представника скаржника ОСОБА_2 ,

державного виконавця Чугуй В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання,

В С Т А Н О В И В :

Представник скаржника ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою в інтересах ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання.

У своїй скарзі просить поновити строк на подання скарги та визнати неправомірною постанову головного державного виконавця Карлівського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Чугуй Вікторії Олександрівни, винесену у межах виконавчого провадження №63288677: про стягнення виконавчого збору від 15.10.2020 року.

У судовому засіданні скаржниця ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 скаргу підтримали та просили задовольнити. Вважають, що державним виконавцем не вчинено жодних виконавчих дій, які б свідчили про виконання рішення суду, тому стягнення виконавчого збору є неправомірним.

Державний виконавець Чугуй В.О. у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні скарги, оскільки вона виконувала свої обов`язки та діяла у межах чинного законодавства

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження та дослідивши надані письмові докази, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до постанови головного державного виконавця Карлівського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Чугуй В.О. від 15.10.2020 року з ОСОБА_1 стягнуто виконавчий збір у розмірі 10 000 грн. за примусове виконання виконавчого листа №531/1079/19, виданого Карлівським районним судом Полтавської області 31.08.2020 року.

З таким рішенням державного виконавця скаржник не погоджується, оскільки нею не чинилися перешкоди щодо виконання рішення суду, а виконавцем жодних дій по примусовому виконанню рішення суду не вчинялися, а відтак відсутні підстави для стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 .

Далі встановлено, що на спірні правовідносини поширюється Закон України «Про виконавче провадження», згідно зі статтею 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Положеннями ч.1 та ч.2 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до ч.2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону «Про виконавче провадження» закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18), у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18) та від 16 вересня 2019 року у справі №681/1637/18 (провадження № 61-5370св19).

Згідно ч.1 ст.287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що дана заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки вона підсудна адміністративному суду.

Відповідно до п.1 ч.1ст.255 ЦПК України, суд закриває провадження у справі, якщо вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зважаючи на те, що у скарзі заявлені вимоги, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 255, 447 ЦПК України, ст.284 КАС України, -

УХВАЛИВ :

Закрити провадження за скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання.

Роз`яснити, що заявник має право в порядку адміністративного судочинства звернутись з позовом до Полтавського окружного адміністративного суду.

Ухвала суду може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Карлівський районний суд Полтавської області до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т.М.Черняєва