Ухвала

22 січня 2020 року

м. Київ

справа № 442/3201/19

провадження № 61-935ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 липня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до слідчого Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3. про відшкодування моральної шкоди за бездіяльність органу досудового розслідування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до слідчого слідчого відділу Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3., в якому просив стягнути з відповідача на його користь 10 000,00 грн на відшкодування завданої моральної шкоди, шляхом стягнення цих коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

В обґрунтування позову зазначав, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17 травня 2017 року зобов`язано уповноважених службових осіб Київської місцевої прокуратури № 6 внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) відомості за його заявою від 16 березня 2017 року про вчинення кримінального правопорушення за ознаками частини другої

статті 382 Кримінального кодексу України директором юридичного департаменту Державної казначейської служби України ОСОБА_7. та розпочати досудове розслідування щодо повідомлених даних. Зазначені матеріали кримінального провадження направлені для здійснення досудового розслідування до Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, де слідча ОСОБА_2 відразу ж «спробувала» закрити розпочате кримінальне провадження за № 0000105. Проте, процесуальний прокурор самостійно скасував постанову про закриття провадження, а матеріали справи передано слідчому

ОСОБА_3 , яка станом на 23 липня 2018 року, згідно з інформаційним листом

від 23 липня 2018 року та станом на 17 грудня 2018 року, згідно з інформаційним листом від 19 грудня 2018 року, не вчинила жодних слідчих (процесуальних) дій для завершення об`єктивного і всебічного розслідування за цим кримінальним провадженням. Зокрема, його не допитано як свідка, не визнано ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 потерпілими за їхніми заявами. Слідчий ОСОБА_3 затягував розгляд вказаного кримінального провадження з корисливих/безкорисливих мотивів з метою надати можливість колишньому керівнику юридичного департаменту Державної казначейської служби України уникнути кримінальної відповідальності. Такі протиправні дії слідчого ОСОБА_3 завдали йому душевних страждань, які він зазнав у зв`язку із протиправною поведінкою щодо нього зі сторони слідчого, так як остання цинічно ігнорує його право отримати відповідь у межах кримінального провадження про винуватість/невинуватість ОСОБА_8 та мотиви, якими при цьому вказана посадова особа керувалася. Порушено його право на розумні строки проведення досудового розслідування, тому що він позбавлений в інший спосіб можливості домогтися ефективного впливу на слідчого з метою завершення досудового розслідування, у зв`язку з цим, такими діями йому завдано моральної шкоди розмір відшкодування якої оцінює у 10 000,00 грн. Відшкодування моральної шкоди у вказаному розмірі, завданої протиправною бездіяльністю слідчого ОСОБА_3 підлягає стягненню на його користь з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Заочним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області

від 09 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року, у задоволенні позовну відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій виходили із того,що позивачем не доведено факту бездіяльності слідчого ОСОБА_3 . , який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 , та не доведено заподіяння йому моральної шкоди внаслідок бездіяльності вказаної особи. Суди звернули увагу на те, що заява ОСОБА_1 подана до правоохоронних органів в інтересах третіх осіб, а не внаслідок заподіяння йому шкоди злочином.

09 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 липня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить указані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є відшкодування моральної шкоди у розмірі

10 000,00 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (210200,00 грн), а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює ціну позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ураховуючи, що оскаржувані судові рішення прийняті у малозначній справі, а випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відсутні, тому суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у цій справі.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 липня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду

від 10 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до слідчого Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3. про відшкодування моральної шкоди за бездіяльність органу досудового розслідування відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак