Єдиний унікальний номер справи 183/4421/17
Провадження № 2-з/183/54/20

У Х В А Л А
10 липня 2020 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Майної Г. Є., розглянувши в письмовому провадженні заяву ОСОБА_1 про забезпечення її позову до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя, -
У провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за якою позивач просить поділити майно подружжя шляхом:
- виділення їй її 1/2 частки вартості будівельних матеріалів та робіт, витрачених на будівництво будинку та всіх господарських будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , у спільній сумісній власності подружжя з відповідачем, стягнувши з останнього на її користь 259 081,16 грн.;
- залишити відповідачеві у його власності всі будівельні матеріали та роботи витрачені на будівництво будинку та всіх господарських будівель і споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , та вирішити питання стосовно судових витрат і витрат на професійну правничу допомогу.
09 липня 2020 року на адресу суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення її позову, яка передана судді 10 липня 2020 року, в обґрунтування якої заявник посилається на те, що в провадженні суду знаходиться вищезазначена цивільна справа, предметом у якій є поділ майна подружжя в спільній сумісній власності позивача і відповідача будівельні матеріали та роботи, використані для будівництва будинку і всіх господарських будівель та споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . У судовому засіданні 11 червня 2020 року відповідач заявив про те, що він вже оформив свої права на будинок, зареєструвавши право власності на нього за собою 15 березня 2019 року, тобто, на її думку, відповідач зловживає своїми процесуальними правами, не заявляючи про вищезазначену обставину більше року, чим вирішив порушити її плани щодо поділу будівельних матеріалів та робіт, шляхом стягнення з нього на її користь 259 081,16 грн. і запропонував закінчити справу мировою угодою, визнавши за нею право на 1/2 частку зазначеного нерухомого майна. Розгляд справи призначено на 28 серпня 2020 року та вона не впевнена, що у зазначений день відповідач погодиться затвердити мирову угоду і у неї є підстави вважати, що відповідач, як одноособовий власник спірного нерухомого майна, може відчужити будинок на користь третіх осіб без її згоди, що може утруднити чи зробити неможливим рішення суду.
У зв`язку з чим, заявник, посилаючись на положення ст.ст. 149, 150 ЦПК України, просить забезпечити позов, шляхом:
- накладення арешту на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та заборони іншим особам вчиняти будь-які дії щодо зазначеного будинку.
Заява розглядається в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України.
Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, суд вважає за необхідне відмовити в її задоволенні з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Частиною 1 статті 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову, згідно яких останній забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Подана заява про забезпечення позову та додані до неї матеріали, не містять належних доказів та аргументів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Водночас, посилання заявника на те, що ОСОБА_2 не обмежений у своєму праві власності на нерухоме майно, а тому є висока вірогідність здійснення дій, спрямованих на відчуження житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , як обґрунтування необхідності забезпечення позову, суд не приймає до уваги, як безпідставні, оскільки таких доказів суду не надано, а самі лише посилання заявника на можливе здійснення ОСОБА_2 зазначених дій не є належним та допустимим доказом, а тому у задоволенні заяви належить відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 260 ЦПК України, суд,-
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення її позову до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга подається протягом 15 днів, починаючи з наступного за днем складення ухвали суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 ЦПК України, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Ухвала суду складена і підписана 10 липня 2020 року.

Суддя Г.Є. Майна