РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Бароніна Д.Б.,

за участю секретаря Бондаренка К.Ю.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту місця реєстрації та проживання на час відкриття спадщини, заінтересована особа - Сєвєродонецька міська рада, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з заявою про встановлення факту місця реєстрації та проживання на час відкриття спадщини, заінтересована особа - Сєвєродонецька міська рада.

В обґрунтування своєї заяви заявник вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 , яка на момент смерті була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 . На даний час факт постійної реєстрації на день смерті матері заявника ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується копією паспорту громадянина України. Заявник звернувся до державного нотаріуса Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Мозолєвої Л.О. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1605/02-31 від 07.12.2019 року нотаріусом йому було відмовлено, оскільки він не має можливості надати необхідні документи для видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме документ, за яким можливо встановити коло спадкоємців за законом щодо майна померлої ОСОБА_3 . Оскільки у заявника відсутня можливість отримати документи відповідно до чинного законодавства України на тимчасово окупованій території України в місті Луганську, він не має змоги підтвердити той факт, що ОСОБА_3 на день смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 , одна.

В судовому засіданні представник заявника вимоги по заяві підтримав у повному обсязі з підстав, які викладені у заяві.

Заявник в судовому засіданні під час допиту за правилами допиту свідків пояснив, що його мати ОСОБА_3 проживала за адресою: АДРЕСА_1 , з 1977 року до часу своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . Він регулярно, щотижнево відвідував її до часу її смерті. Будь-які інші особи з нею не проживали, інших дітей, крім заявника, у неї не було. ОСОБА_3 була одружена лише один раз в житті із батьком заявника ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В судове засідання представник заінтересованої особи Сєвєродонецької міської ради не з`явилася, проте надала заяву про розгляд справи без її участі, просила вирішити дане питання на розсуд суду.

Вислухавши пояснення представника заявника, дослідивши письмові докази, допитавши заявника за правилами допиту свідків, суд встановив фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно із копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Артемівським РВ ЛМУ УМВС України в Луганській області 10 грудня 1997 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , був зареєстрований з 16.02.1994 року за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно із копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 05 червня 1952 року Кам`янобродським РАЦСом міста Ворошиловграда, ОСОБА_1 (російською) народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що 05 червня 1952 року зроблено відповідний запис за № 450. Батьком записаний ОСОБА_4 (російською), матір`ю - ОСОБА_3 (російською).

Згідно із копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого Ленінським РВ УМВС України в Луганській області 18 червня 1991 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , була зареєстрована з 01.09.1977 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно із копією домової книги для прописки громадян, проживаючих у будинку АДРЕСА_3 , за зазначеною адресою зареєстрована ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , прописана за свідоцтвом про право власності 16.11.1993 року.

Згідно із копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 03 квітня 2019 року Луганським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Луганську, Україна, про що складено відповідний актовий запис № 211.

Згідно із копією довідки № 6019, виданої 09 грудня 2019 року «Міським комунальним підприємством «Центржилком» Філія № 1 Луганської Народної Республіки», в квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживала та була зареєстрована одна на день її смерті.

Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 55718086 від 03.04.2019 року, наданого державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Мозолєвою Л.О., зареєстрована спадкова справа номер у спадковому реєстрі 64001476, номер у нотаріуса № 138/2019, спадкодавець ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно із копією спадкової справи, яка заведена у Першій Сєвєродонецькій державній нотаріальній конторі під № 138/2019 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , 07 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до державного нотаріуса Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Мозолєвої Л.О. із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 та із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину.

Згідно із копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1605/02-31, винесеної 07 грудня 2019 року державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Мозолєвою Л.О., ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_3 . Зазначену відмову нотаріус обґрунтовує тим, що під час розгляду поданих заявником документів було встановлено, що серед них відсутній документ, за яким можливо перевірити коло спадкоємців за законом щодо майна померлої ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно із ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд враховує, що в даному випадку смерть спадкодавця сталася на тимчасово непідконтрольній українській владі території України, при цьому спадкодавець останній час свого життя була зареєстрована та проживала на тимчасово непідконтрольній українській владі території України.

Отже, заявник позбавлений можливості отримати довідку належного зразку та форми про зареєстроване місце проживання спадкодавця станом на час її смерті, а тому встановлення юридичного факту того, що ОСОБА_3 станом на день її смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 , мала зареєстроване місце проживання за певною адресою, була зареєстрована та проживала там одна, має юридичне значення для забезпечення заявнику можливості прийняти спадщину.

Оцінюючи зміст та допустимість довідки № 6019, виданої «Міським комунальним підприємством «Центржилком» Філія № 1 Луганської Народної Республіки» 09 грудня 2019 року, суд враховує, що стосовно непідконтрольних певній державі територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави-члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Отже, зміст довідки № 6019, виданої 09 грудня 2019 року «Міським комунальним підприємством «Центржилком» Філія № 1 Луганської Народної Республіки», береться судом до уваги та оцінюється в якості допустимого письмового доказу в сукупності з іншими доказами.

Іншими письмовими доказами, в сукупності із вищенаведеною довідкою, а також показаннями заявника, який був допитаний за правилами допиту свідків, підтверджується, що ОСОБА_3 на день смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та проживала там одна. Будь-яких розумних сумнівів в достовірності цього факту у суду немає.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що обставини, викладені заявником у заяві в обґрунтування своїх вимог є достовірними, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають і вважаються судом доведеними, у зв`язку із чим заява ОСОБА_1 про встановлення факту місця реєстрації та проживання на час відкриття спадщини підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 294, 315, 319, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту місця реєстрації та проживання на час відкриття спадщини, заінтересована особа Сєвєродонецька міська рада - задовольнити.

Встановити факт того, що місцем реєстрації та проживання ОСОБА_3 станом на день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 була адреса: АДРЕСА_1 , та вона була зареєстрована та проживала за вказаною адресою одна.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року) рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.Б. Баронін