провадження № 22-ц/824/8211/2020 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лівінського С.В., Нежури В.А.,
з участю секретаряМариненко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів та стягнення пені,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «КБ «Приватбанк»,який в ході розгляду справи уточнив, та остаточно просив стягнути з відповідача на його користь пеню за період з 29 листопада 2016 року по 01 квітня 2018 року в розмірі 15 436 974 грн. 59 коп. (т.1, а.с. 113-122). Позов мотивований тим, що 10 лютого 2014 року між сторонами укладений договір № SAMОNWFD000, за умовами якого позивач передав відповідачу депозитний вклад в розмірі 40 000 дол. США під 8% річних строком до 10 травня 2014 року. 12 лютого 2014 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з вимогою про дострокове розірвання договору та повернення грошових коштів, проте отримав відмову, що стало підставою для звернення до суду з позовом про повернення депозитних коштів. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 червня 2015 року, стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 40 015 дол. США, що станом на 26 березня 2015 року еквівалентно 942 753 грн. 40 коп.. Оскільки АТ КБ «ПриватБанк» рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року про стягнення депозитних коштів не виконало, ОСОБА_1 , посилаючись на положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 26 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції належним чином не дослідив матеріалів справи, не взяв до уваги, що депозитний вклад був повернутий банком на виконання рішення суду лише 02 квітня 2018 року, тобто більше ніж через три роки з дати ухвалення рішення, тому вважає, що місцевий суд безпідставно відмовив йому у задоволенні позову з підстав наявності судового рішення про стягнення з відповідача пені за порушення виконання зобов`язань, крім того вважає, що суд безпідставно послався на порушення позивачем річного строку позовної давності.

Постановою Київського апеляційного суду від 11 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Оболонського районного суду міста Києва від 26 лютого 2019 року - скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 пеню на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 3406 грн. 88 коп., а у задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 15.04.2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 11 липня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні апелянт та його представники просили апеляційну скаргу задовольнити та задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні просила застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України і зменшити розмір пені до 50 000 грн.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 10 лютого 2014 року між сторонами укладено договір № SAMОNWFD000, за умовами якого ОСОБА_1 передав ПАТ КБ «ПриватБанк» депозитний вклад в розмірі 40 000 дол. США під 8% річних строком до 10 травня 2014 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 червня 2015 року, стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь грошові кошти у розмірі 40 015 доларів США, що станом на 26 березня 2015 року становить 942 753 грн. 40 коп.

У зв`язку із невиконанням банком вищевказаного судового рішення, у листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення пені.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 березня 2017 року в справі № 761/42169/16-ц з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 стягнуто на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» пеню в розмірі 11 265 360 грн. за період з 28 листопада 2015 року по 28 листопада 2016 року.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11 липня 2017 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 01 жовтня 2018 року, вказане заочне рішення змінено, зменшено розмір пені, яка підлягає стягненню з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 з 11 265 360 грн. до 1 040 167 грн.

02 квітня 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» фактично виконало рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року про стягнення депозитних коштів, що не заперечується ОСОБА_1 , та підтверджується постановою відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 04 червня 2018 року про закінчення виконавчого провадження.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» поширюються на спірні правовідносин, проте оскільки рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 березня 2017 року, частково зміненим рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11 липня 2017 року, з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 вже стягнуто пеню за період з 28 листопада 2015 року по 28 листопада 2016 року в межах передбаченого статтею 258 ЦК України строку, позовні вимоги є безпідставними.

Дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

За положеннями статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги.

Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що вкладник за договором банківського вкладу (депозиту) є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем і несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені в розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 01 червня 2016 року в справі № 6-2558цс15, від 28 вересня 2016 року в справі № 6-1699цс16, від 13 березня 2017 року в справі № 6-2128цс16.

Колегією суддів встановлено, що судове рішення про стягнення депозиту, яке не припинило обов`язків сторін договору, фактично виконано АТ КБ «ПриватБанк» 02 квітня 2018 року, у зв`язку з чим позивач має право на стягнення пені у розмірі 3 %, нарахованої відповідно до вимог частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», за період з дня прострочення (29 листопада 2016 року) до дня фактичного виконання рішення суду (01 квітня 2018 року).

Тлумачення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави зробити висновок, що нарахування пені має відбуватися на всю суму утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року в справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19), Верховний Суд у складі колегій суддів судових палат Касаційного цивільного суду у постановах від 05 червня 2019 року в справі № 757/32522/17-ц (провадження № 61-461св19), від 19 червня 2019 року в справі № 359/8114/17 (провадження № 61-81св19), від 11 січня 2020 року в справі 335/11482/16-ц (провадження № 61-19787св19), від 29 січня 2020 року в справі № 757/53464/18 (провадження № 6114248св19).

При цьому суд звертає увагу, що при визначенні розміру пені необхідно дотриматись принципу пропорційності в цивільному процесі та врахувати положення статті 551 ЦК України.

Такого висновку дійшов Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 04 листопада 2015 року у справі № 61-1120 цс 15 і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц, провадження № 14-64 цс 19.

Так, згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

З огляду на обставини даної конкретної справи, ураховуючи завдання цивільного судочинства та виходячи із засад справедливості, колегія суддів дійшла висновку про зменшення пені за договором від 10 лютого 2014 року № SAMОNWFD000 до 40 000 дол. США (розміру невиконаного грошового зобов`язання), що еквівалентно 1 052 281,84 грн. по курсу 26,307046, відповідно до заявлених позовних вимог(а.с. 119 т.1).

Колегія суддів критично оцінює посилання відповідача про стягнення неустойки (пені) за останні 12 місяців перед зверненням кредитора до суду, оскільки позивач звернуся до суду 18.11.2016 року, а судовими рішеннями стягнуто з відповідача пеню за період з 28.11.2015 по 28.11.2016 року. Вказані доводи є безпідставними та суперечать висновкам Верховного Суду від 15.04.2020 року, зробленим у даній справі (а.с. 207-211 т.2).

Посилання відповідача на іншу судову практику не свідчать про можливість відступу від правової позиції Верховного Суду у даній справі та не можуть бути застосовані колегією суддів у даній справі, оскільки стосуються інших правовідносин, що виникли між іншими сторонами за інших обставин.

Крім того, колегія суддів розцінює критично посилання відповідача на необхідність зменшення розміру пені до 50 000 грн., оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач свідомо протягом тривалого часу не виконував рішення суду щодо повернення суми вкладу позивачу, незважаючи навіть на наявність попереднього судового рішення про стягнення пені, а отже, дотримуючись принципу пропорційності в цивільному процесі та враховуючи відсутність будь яких інших істотних обставин, які б свідчили про можливість зменшення розміру до 50 000 грн., колегієя суддів вважає, що стягнення пені у розмірі вчасно неповернутого грошового вкладу буде співмірним відшкодуванням збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Отже, переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги і скасування рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не ґрунтується на вимогах закону, а висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тому необхідно скасувати рішення суду першої інстанції, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог за наведених вище обставин.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, на підставі ч.3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», позовні вимоги позивача задоволено частково (на 6,82%), тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подачу позову та за апеляційний розгляд у розмірі 1174,75 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 лютого 2019 рокускасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів та стягнення пені задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 пеню на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 1 052 281,84 грн..

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь держави судовий збір в розмірі 1 174,75 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: С.В. Лівінський

В.А. Нежура