Справа № 591/6638/18
Провадження № 2/591/126/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2020 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Сидоренко А.П.

з участю секретаря судового засідання Майбороди А.О.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовною заявою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання договору недійсним,

в с т а н о в и в :

Представник ОСОБА_3 адвокат Пєхтєрєв Д.В. звернувся до суду з вказаним позовом, та свої вимоги мотивує тим, що 04 червня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір найму (прокату) транспортного засобу. Вказаний договір укладений між фізичними особами без нотаріального посвідчення, договір не підписаний ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не ознайомлений з умовами договору, а тому такий договір є нікчемним та відповідно не породжує жодних наслідків.

На підставі вказаного нікчемного договору ОСОБА_4 звернувся до Зарічного районного суду м. Суми з позовом про стягнення з ОСОБА_3 орендної плати та вартості автомобіля.

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 04 квітня 2016 року у справі №591/7405/15-ц позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення коштів задоволено в повному обсязі, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 110000 грн. в рахунок погашення вартості втраченого автомобіля, 41600 грн. заборгованості по орендній платі за оренду автомобілю, судовий збір в сумі 2200 грн. та витрати за публікацію оголошення 420 грн.

Участі у розгляді вказаної справи ОСОБА_3 не брав, при проголошенні рішення присутній не був. Вказане заочне рішення суду отримав 12 лютого 2018 року.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 28 лютого 2018 р. це заочне рішення скасовано та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Про те, що ОСОБА_4 звернувся до суду про стягнення з ОСОБА_3 коштів на підставі нікчемного договору позивач вперше дізнався 12 лютого 2018 року після отримання рішення суду, а тому вважає, що з цього моменту має право на звернення до суду з позовом про визнання недійсним договору.

Позивач довідався про порушення свого права 12 лютого 2018 р., а тому строк позовної давності не пропустив.

Зазначає, що договір найму транспортного засобу, який був укладений між фізичною особою ОСОБА_4 та фізичною особою ОСОБА_3 04 червня 2015 року нотаріально не посвідчувався, а також вказаний договір не підписаний ОСОБА_4 , а тому він взагалі жодним чином не виявив своє волевиявлення та не надав згоду щодо умов договору.

Крім цього, ОСОБА_3 з умовами вказаного договору не ознайомлений, оскільки умови договору викладені на іншій сторінці договору, де відсутній підпис ОСОБА_3 .

Посилаючись на зазначені обставини, просить суд визнати недійсним договір найму (прокату) транспортного засобу укладеного 04 червня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Ухвалою Зарічного райсуду м. Суми від 12 листопада 2018 року позовна заява була залишена без руху, позивачу запропоновано в строк не більше десяти днів з дня вручення копії вказаної ухвали усунути недоліки.

20 листопада 2018 року представник позивача надав суду документи на виконання ухвали суду від 12 листопада 2018 року.

21 листопада 2018 року ухвалою Зарічного районного суду м Суми у зазначеній справі було відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, судове засідання призначено на 11 лютого 2019 року на 15-00 год.

11 лютого 2019 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому зазначає, що він проти позову заперечує та вважає, що позовні вимоги є безпідставними і необґрунтованими. ОСОБА_4 є власником автомобіля марки DAEWOO NEXIA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , і як власник має право розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд, що передбачає стаття ст. 317 ЦК України. 04 червня 2015 року між позивачем та відповідачем був укладений договір прокату №82, на підставі якого відповідач передав позивачу в платне користування зазначений автомобіль з оплатою тарифу в розмірі 400,00 грн. за день. За умовами договору прокату відповідач виконав свої обов`язки передав позивачу у користування автомобіль. Своїми діями сторони схвалили договір прокату, позивач зобов`язався на протязі користування автомобілем дотримуватися умови прокату та забезпечувати належне використання та зберігання.

Правовідносини, які виникли між сторонами, у зв`язку з договором прокату, регулюються статтями 787-791 ЦК України (параграф 2 Прокат) і не містять вимоги щодо обов`язкового нотаріального посвідчення договору прокату.

Відповідач вважає, що посилання представника позивача на те, що між сторонами був укладений договір оренди, і правовідносини, які виникли між сторонами регулюються норми глави 59 Найм (оренда) Цивільного кодексу України, є безпідставним.

Наприкінці червня 2015 року позивач перестав сплачувати кошти за користування автомобілем та з невідомих причин не повертав автомобіль, від спілкування ухилявся і не відповідав на телефонні дзвінки.

Зазначені обставини вимусили відповідача звернутися з заявою від 13 липня2015 року до правоохоронних органів (Сумського МВ УМВС України в Сумській області).

В ході проведеної перевірки позивач - ОСОБА_3 надав свої пояснення співробітникам правоохоронних органів, що автомобіль знаходиться в м. Костянтинівка Донецької області у несправному стані, і що по закінченню ремонтних робіт автомобіль буде повернутий позивачу, що стало підставою для припинення перевірки (Висновок від 17 липня 2015 року).

На сьогоднішній день автомобіль не повернуто, що спричиняє відповідачу шкоду у сумі вартості автомобіля.

Відповідач вважає, що звертаючись до суду з позовною заявою про визнання договору прокату недійсним позивачем було пропущено строк позовної давності.

Посилаючись на вказане, просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову.

11 лютого 2019 року розгляд справи було відкладено у зв`язку з відрядженням головуючого судді Сидоренко А.П. на 16 квітня 2019 року.

16 квітня 2019 року від відповідача надійшло доповнення до відзиву, в якому вказує на те, що 04 червня 2015 року між позивачем та відповідачем був укладений договір прокату №82, за яким відповідач передав, а позивач прийняв у платне користування автомобіль марки DAEWOO NEXIA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з оплатою тарифу в розмірі 400,00 грн. за день. В момент передачі автомобіля позивачу були надані ключі від автомобіля та технічний паспорт.

Таким чином, своїми діями сторони схвалили договір прокату, позивач зобов`язався на протязі користування автомобілем дотримуватися умови прокату та забезпечувати належне його використання та зберігання.

Зауважень до умов спірного договору, з 04 червня 2015 року до 02 листопада 2018 року, зі сторони позивача не виникали. Під час проведення перевірки правоохоронними органами, позивач зауважував та надавав пояснення, що саме на підставі укладеного договору прокату він користувався автомобілем. Відповідач використовував належний йому автомобіль марки DAEWOO NEXIA, реєстраційний номер НОМЕР_1 для своєї підприємницької діяльності, з метою отримання прибутку.

Зазначає, що договір прокату передбачає отримання речі в користування на короткий термін, порядок укладення договору повинен бути якомога спрощений, а тому не підлягає нотаріальному посвідченню.

Посилання позивача на судову практику з розгляду аналогічних справ, а саме на Постанови Верховного Суду України від 16.12.2015 у справі №6-2766цс15 та від 18.01.2017 року у справі №363/3673/14ц є безпідставним, оскільки у наведених справах Верховний Суд виходив із того, що договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Оскільки на порушення вимог статті 799 ЦК України такий договір нотаріально не посвідчений, згідно зі статтею 220 ЦК України він нікчемним.

16 квітня 2019 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому зазначає, що заперечення відповідача ґрунтуються виключно на тому, що спірний договір найму (прокату) транспортного засобу не підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на думку відповідача договір прокату транспортного засобу не є договором оренди, та до вказаних правовідносин не можуть застосовуватись норми глави 59 найм(оренда) ЦК України. Вважає такі висновки необґрунтованими.

Доводи скаржника про те, що договір, який він надав страховикові має і назву, і правову природу договору прокату автомобіля, а нотаріальне посвідчення такого договору не передбачене Цивільним кодексом України і постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку послуг, що належать до побутових і підлягають патентуванню» спростовуються таким.

Статті глави 58 ЦК України «Найм (оренда)» розташовані за таким принципом: спочатку визначаються загальні положення, які поширюються на всі види договорів найму, як то передача речі у користування, якість речі, строк договору найму, права та обов`язки сторін, а потім спеціальні правила, які стосуються лише окремого різновиду договору найму (прокат, оренда транспортних засобів, найм будівлі або іншої капітальної споруди, лізинг).

Зазначені окремі договори найму (оренди) регулюються спеціальними нормами глави 58, загальні положення про найм (оренду) застосовуються до них субсидіарно, якщо спеціальними правилами не встановлено інше. Ст. 787 ЦК України унормовано, що за договором прокату наймодавець, який здійснює підприємницьку діяльність з передання речей у найм, передає або зобов`язується передати рухому річ наймачеві у користування за плату на певний строк.

Однією із особливих рис договору прокату є те, що об`єктом договору прокату може бути лише рухома річ, окрім транспортних засобів, щодо яких Цивільний Кодекс містить окремі положення. Як правило, об`єкт договору прокату використовується для задоволення побутових невиробничих потреб.

За таких підстав договір найму (прокату) транспортного засобу підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню.

Щодо заявленої заяви відповідачем про застосування строків позовної давності пояснює, що про те, що ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 коштів на підставі нікчемного договору, позивач вперше дізнався 12 лютого 2018 року після отримання рішення суду, а тому вважає, що з цього моменту має право на звернення до суду з позовом про визнання недійсним договору. Тому строк позовної давності не пропустив.

Посилаючись на вказане, просить суд відхилити заперечення відповідачем у відзиві на позовну заяву, а позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (а.с.77-79).

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 16 квітня 2019 року ухвалено розглядати вказану справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 16 квітня 2019 року витребувано документи по справі, закрито підготовче провадження, призначено справу для розгляду по суті на 16 липня 2019 року.

16 липня 2019 року протокольною ухвалою суду по справі оголошено перерву до 07 жовтня 2019 року, визнано явку позивача ОСОБА_3 обов`язковою.

07 жовтня 2019 року протокольною ухвалою суду по справі оголошено перерву до 13 січня 2020 року в зв`язку з неявкою в судове засідання позивача, явка якого визнана судом обов`язковою.

В зазначеному судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовну заяву підтримав у повному обсязі, представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позовної заяви заперечував.

Позивач та відповідач, належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилися.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу.

Під час судового розгляду встановлено, що 04 червня 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 уклали договір прокату автомобіля DAEWOO NEXIA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за яким ОСОБА_4 надав ОСОБА_3 в оренду вказаний автомобіль, з оплатою в сумі 400 грн. за кожну добу оренди автомобіля (а.с.129).

Як передбачено частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з положеннями частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги про визнання укладеного між сторонами договору недійсним, ОСОБА_3 посилається на те, що ОСОБА_4 не підписав договір, жодним чином не виявив своє волевиявлення та не надав згоду щодо умов договору.

Проте належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених доводів позивачем та його представником надано не було, тоді як вказана обставина заперечується відповідачем. Також стороною позивача не доведено, що підпис у зазначеному договорі не належить ОСОБА_4 .

Не заслуговують на увагу і доводи позову щодо того, що ОСОБА_3 з умовами вказаного договору не ознайомлений, оскільки умови договору викладені на іншій сторінці договору, де відсутній його підпис.

Так, як вбачається з пояснень ОСОБА_3 , наданих ним 14 липня 2015 року працівникам правоохоронного органу під час проведення перевірки заяви ОСОБА_4 , він не заперечував факт отримання автомобіля у відповідача в оренду (матеріали ЖЄО № 21716 від 13 липня 2015 року).

Також не спростовано факт наявності підпису позивача на першому аркуші договору від 04 червня 2015 року, та представником позивача не надано обґрунтованої відповіді, який саме договір та які викладені в ньому умови своїм підписом посвідчив позивач. Такі доводи позову суд вважає неспроможними також і з огляду на те, що не дивлячись на те, що судом визнано обов`язковою явку позивача, в судове засідання він не з`явився та доказів поважності його неявки суду не надано.

Отже, оспорюваний договір підписаний сторонами, а отже, вони досягли домовленості з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним й відповідало їхній внутрішній волі.

В той же час, відповідно до статті 787 ЦК України за договором прокату наймодавець, який здійснює підприємницьку діяльність з передання речей у найм, передає або зобов`язується передати рухому річ наймачеві у користування за плату на певний строк.

Однією із особливих рис договору прокату є те, що об`єктом договору прокату може бути лише рухома річ, крім транспортних засобів, щодо яких ЦК України містить окремі положення. Як правило, об`єкт договору прокату використовується для задоволення побутових невиробничих потреб.

Отже, найм (оренда) транспортного засобу виділяється в окремий різновид договору найму, виходячи із особливостей його об`єкта, яким є повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо (частина перша статті 798 ЦК України).

У частині другій статті 799 ЦК України визначено, що договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до статті 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Частиною першою статті 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно з частиною другою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Оскільки укладений між сторонами 04 червня 2015 року договір не був посвідчений нотаріально, він є нікчемним.

Доводи відповідача, що між сторонами укладено договір прокату, а тому положення параграфу 5 Глави 58 ЦК України до нього не застосовуються, є безпідставними, оскільки лише те, що цей договір містить назву «прокат» не дає підстави вважати, що на ці правовідносини поширюються спеціальні положення параграфу 2 глави 58 «Прокат».

Так, глава 58 ЦК України «Найм (оренда)» розташована за таким принципом: спочатку визначаються загальні положення, які поширюються на всі види договорів найму, як то передача речі у користування, якість речі, строк договору найму, права та обов`язки сторін, а потім - спеціальні правила, які стосуються лише окремого різновиду договору найму (прокат, оренда транспортних засобів, найм будівлі або іншої капітальної спори, лізинг). Зазначені окремі договори найму (оренди) регулюються спеціальними нормами глави 58, загальні положення про найм (оренду) застосовуються до них субсидіарно, якщо спеціальними правилами не встановлено інше.

В силу статті 787 ЦК України за договором прокату наймодавець, який здійснює підприємницьку діяльність з передання речей у найм, передає або зобов`язується передати рухому річ наймачеві у користування за плату на певний строк.

Однією із особливих рис договору прокату є те, що об`єктом договору прокату може бути лише рухома річ, крім транспортних засобів, щодо яких ЦК містить окремі положення. Як правило, об`єкт договору прокату використовується для задоволення побутових невиробничих потреб.

Отже, найм (оренда) транспортного засобу виділяється в окремий різновид договору найму, виходячи із особливостей його об`єкта, яким є повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо (частина перша статті 798 ЦК України).

В той же час правочин є недійсним в силу закону, та визнання зазначеного договору судом недійсним відповідно до наведеного правила не вимагається у зв`язку з встановленням його нікчемності безпосередньо законом.

Отже, оспорюваний договір, підписаний сторонами, є в цілому нікчемним, тобто розглядається з точки зору права як такий, що юридично не створив будь-яких правових наслідків, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю. Нікчемний договір є недійсним разом з усіма його умовами та не створює для сторін зобов`язань, що в ньому закріплені.

З вказаного вбачається, що позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору недійсним задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76, 81, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору недійсним відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Зарічний районний суд м. Суми.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повний текст рішення виготовлено 23 січня 2020 року.

Суддя А.П.Сидоренко