Єдиний унікальний номер судової справи: 477/1060/19
Номер провадження № 22-ц/812/999/20 Суддя-доповідач апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2020 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання Цуркан І.І.,

за участю: представника позивачки - ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 26 березня 2020 року, ухваленого під головуванням судді - Козаченко Р.В. в приміщенні того ж суду по справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (надалі АТ «ПУМБ») про визнання кредитного договору припиненим,

в с т а н о в и л а :

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до АТ «ПУМБ» в якому просила суд визнати кредитний договір №2829 від 03 листопада 2011 року припиненим у зв`язку з його повним виконанням.

Позивачка зазначала, що 03 листопада 2011 року між нею та АТ «ПУМБ» укладено кредитний договір № 2829, за яким вона отримала від Банку кредит в сумі 10 000 грн.

При зверненні до Банку щодо підтвердження припинення договору вона отримала усну інформацію, що в неї існує заборгованість. Через відсутність ряду квитанцій, які б підтверджували повернення кредитних коштів, вона вимушена була повторно сплатити 12 000 грн. При подальшому зверненні до банківської установи нею було отримано незрозумілу виписку із сумою боргу 214 446, 11 грн.

Посилаючись на те, що нею в повному обсязі сплачені сума кредиту та відсотки за користування кредитом та на положення ст. 599 ЦК України та ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» а також на те, що Банком неправомірно нараховано неустойку, зокрема пеня не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного Банку України, а сума неустойки не може бути більшою половину суми, одержаної споживачем за споживчим кредитом і вона не може бути збільшена за домовленістю сторін позивачка просила суд про задоволення позову.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 26 березня 2020 року у задоволені позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачкою не надано беззаперечних доказів на підтвердження виконання нею зобов`язання, а також не спростовано виписки банку по рахункам в яких нараховано заборгованість, а само по собі посилання в позові на сплату боргу не є беззаперечними доказами виконання зобов`язання.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, яке ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким її вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не взято до уваги що нею було надано квитанції на 12 аркушах про сплату кредитних коштів, а також Банком не надано виписки по рахунках кредитної заборгованості, нарахованих відсотків, комісій, пені, а тому наявність боргу чи доказів про невиконання не підтверджено.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивачки, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі відповідає.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що 03 листопада 2011 року між АТ «Ренесанс Капітал» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір шляхом підписання останньою пропозиції укласти Договір карткового рахунку та договір страхування (оферта), а також підписання «Загальних умов відкриття та порядку ведення карткового рахунку та договору страхування» (а.с.109-110).

Згідно умов вказаного вище договору, ОСОБА_2 отримала у тимчасове користування за умовами овердрафту грошові кошти лімітом 10 000 грн. строком на 24 місяця зі сплатою 36 % річних за користування коштами.

У зв`язку з чим на підставі заяви позивачки було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 та оформлено платіжну картку АТ «Банк Ренесанс Капітал» № НОМЕР_2 (а.с. 148-150).

Правонаступником ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» є ТОВ «Банк Ренесанс Капітал» в подальшому з 19 липня 2016 року правонаступником є АТ «ПУМБ» (а.с. 159-161).

Згідно виписки, наданої Банком по рахунку клієнта рахунку № НОМЕР_1 позивачка отримувала грошові кошти сплачувала проценти за користування кредитом (а.с. 54-101).

Виписка по рахунку згідно Переліку типових документів, затверджених наказом МЮ України №578/5 від 12 квітня 2012 року, має статус первинного документу, а отже є належним та допустимим доказом по справі.

За такого, з наданої Банком виписки по картковому рахунку чітко прослідковується користування кредитними коштами та часткове їх погашення.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як на підставу задоволення своїх вимог позивачка посилається на повне виконання нею кредитних зобов`язань.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Банк обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти ОСОБА_2 , яка зобов`язалася за договором повертати кредит та сплачувати проценти впродовж 24 місяців.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

З наданого відповідачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 19 червня 2020 року існує заборгованість за кредитним договором від 03 листопада 2011 року у розмірі 52 248,68 грн. (а.с.153-156).

Отже, встановлене свідчить про те, що позивачкою не в повному обсязі виконані взяті на себе зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування грошима.

Інших належних та допустимих доказів на спростування наявності заборгованості та належного виконання кредитних зобов`язань позивачкою не надано, що є процесуальним обов`язком.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволені позову з підстав недоведеності є правильним.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не враховано надані позивачкою квитанції на 12 аркушах, що підтверджують виконання в повному обсязі договору є безпідставними, оскільки в наданому відповідачем розрахунку, кошти, сплачені позивачкою відповідно до вказаних квитанцій враховані.

Інші доводи в апеляційній скарзі доводи зводяться до підстав позову та які були предметом дослідження в суді першої інстанції, яким суд надав відповідну правову оцінку з урахуванням всіх фактичних обставин справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, і з якою погоджується колегія суддів.

Європейський як суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, а тому апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, яке ухваленням з додержанням норм матеріального та процесуального права - залишенню без змін.

Керуючись статтями 294, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 26 березня 2020 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 03 липня 2020 року.