СЕРЕДИНО-БУДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Справа № 586/412/20
Номер провадження 2/586/92/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2020 року м.Середина-Буда

Середино-Будський районний суд Сумської області у складі головуючого судді Темірова Ч.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу №586/412/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 . Свої вимоги мотивує тим, що має на праві власності будинок за адресою АДРЕСА_1 . Окрім неї в будинку зареєстровані її чоловік ОСОБА_2 , донька ОСОБА_3 та син ОСОБА_4 . Фактично відповідач не проживає у належному їй будинку з 2013 року і по теперішній час, у будинку відсутні особисті речі останнього.

Оскільки реєстрація відповідача ОСОБА_2 створює позивачу перешкоди в реалізації права власності, просить суд задовольнити її позовну заяву в повному обсязі.

Відзив на позов від відповідача ОСОБА_2 до суду не надійшов. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі також не надходили.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши письмові докази, які є в матеріалах справи, суд дійшов до такого.

Судом встановлено, що позивач є власником будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житловий будинок від 05.03.2003, виданого на підставі рішення Зноб-Трубчевської сільської ради від 28.02.2003 №37, та копією реєстраційного напису №483 Глухівського міжміського бюро технічної інвентаризації від 05.03.2003 /а.с.8/.

З довідки виконавчого комітету Зноб-Новгородської селищної ради Середино-Будського району Сумської області від 05.03.2020 за №95 вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та має такий склад сім`ї: чоловік ОСОБА_2 , донька ОСОБА_3 та син ОСОБА_4 , які також зареєстровані за вказаною адресою /а.с.12/.

Також факт реєстрації відповідача в спірному будинку підтверджується копією технічного паспорта на цей житловий будинок /а.с.9-11/.

Відповідно до акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї за адресою АДРЕСА_1 , складеного в.о. Зноб-Трубчевського сільського старости ОСОБА_5 , за вказаною адресою проживає власник ОСОБА_1 , її донька ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; її чоловік ОСОБА_2 за даною адресою зареєстрований, але проживає з 2013 року за адресою АДРЕСА_2 /а.с.13/.

У порядку ч.7 ст.81 ЦПК України суд витребував з відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Ямпільському та Середино-Будському районах Північно-Східного міжрегіонального управління (м. Суми) копію актового запису про шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , згідно з яким шлюб між сторонами укладений 12.05.1984, про що складено актовий запис № 4, та на даний час не розірваний /а.с.22/

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 під час шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 набула ІНФОРМАЦІЯ_1 у власність будинок за адресою АДРЕСА_1 на підставі рішення Зноб-Трубчевської ради від 28.02.2003 №37. У вказаному будинку зареєстровані позивач, відповідач, їх повнолітні діти.

Статтею 22 КпШС України в редакції, чинній на момент набуття спірного будинку у власність, встановлено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Установлено, що будинок АДРЕСА_1 є спільним сумісним майном набутим подружжям у шлюбі, отже, відповідач є співвласником вказаного будинку.

Частинами першою, другою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Статтею 346 ЦК України врегульовані підстави припинення права власності, а саме: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викуп пам`яток культурної спадщини; примусове відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиція; конфіскація; припинення юридичної особи чи смерті власника.

За ч.3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч.4 ст.81 ЦПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Зазначені позивачем обставини про те, що відповідач не проживає з 2013 у будинку за місцем своєї реєстрації, не свідчать про відмову ОСОБА_2 від права власності на нерухоме майно та не є підставою для припинення права власності на нього.

Таким чином судом встановлено, що спірний будинок є спільним сумісним майном, набутим подружжям у шлюбі, та відповідач є співвласником цього житлового приміщення, отже положення ч. 2 ст. 405 ЦК України не розповсюджуються на спірні правовідносини. Вирішуючи вимоги щодо наявності підстав для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд приходить до висновку, що відповідач не втратив право власності на вказаний будинок в силу вимог статей 319, 321 ЦК України, а тому підстави для задоволення позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відсутні.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного суду, викладеній у постанові від 28.02.2018 у справі № 647/1683/15-ц.

За ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 89, 263-265, 279, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду через Середино-Будський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий:суддя Ч.М.Теміров