Справа № 202/2526/18
Провадження № 2/202/94/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Кухтіна Г.О.

за участю секретаря - Паленко І.М.

представника позивача - Забара А.В.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей Індустріальної районної у м. Дніпрі ради, Служба у справах дітей Дніпропетровської районної адміністрації Дніпропетровської області, ОСОБА_4 про відібрання дитини, визначення місця проживання дитини, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей Індустріальної районної у м. Дніпрі ради, Служба у справах дітей Дніпропетровської районної адміністрації Дніпропетровської області, про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей Індустріальної районної у м. Дніпрі ради, Служба у справах дітей Дніпропетровської районної адміністрації Дніпропетровської області, про відібрання дитини, визначення місця проживання дитини.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

В липні 2018 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшов зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей Індустріальної районної у м. Дніпрі ради, Служба у справах дітей Дніпропетровської районної адміністрації Дніпропетровської області, про визначення місця проживання дитини.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2019 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

У вересні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей Індустріальної районної у м. Дніпрі ради, Служба у справах дітей Дніпропетровської районної адміністрації Дніпропетровської області, ОСОБА_4 про відібрання дитини, визначення місця проживання дитини.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено, ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2019 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою суду від 18 грудня 2019 року об`єднано в одне провадження справу № 202/6232/19, провадження № 2/202/2232/2019 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, про встановлення місця проживання дитини з матір`ю та відібрання дитини, із справою № 202/2526/18, провадження № 2/202/265/2019 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей Індустріальної районної у м. Дніпрі ради, Служба у справах дітей Дніпропетровської районної адміністрації Дніпропетровської області, ОСОБА_4 про відібрання дитини, визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей Індустріальної районної у м. Дніпрі ради, Служба у справах дітей Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визначення місця проживання дитини. Об`єднаній справі присвоєно № 202/2526/18.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.09.2018 року було розірвано. Від цього шлюбу мають спільних дітей - доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач зазначає, що після розірвання шлюбу діти певний час проживали з нею, однак починаючи з січня 2018 року відповідач забрав старшу доньку ОСОБА_5 та повідомив, що дитина залишиться проживати з ним. Вказує, що з цього часу ОСОБА_3 чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з донькою, що стало підставою для неодноразових звернень до органів поліції. Крім того, в результаті намагань позивача домогтися побачень з дитиною відповідач наніс їй тілесні ушкодження, що підтверджується висновком судово-медичного експерта. Вважає, що місце проживання дитини має бути визначено за місцем її проживання: АДРЕСА_1 , так як між сторонами існує спір щодо місця проживання дитини.

Не погоджуючись з заявленими позовними вимогами відповідачем подано зустрічний позов, в якому останній посилається на те, що сторони перебували у шлюбі, який було зареєстровано 06 лютого 2009 року Індустріальним відділом цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції. Від цього шлюбу вони мають двох неповнолітніх доньок - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак шлюбні відносини поступово погіршувалися, сторони з 2018 року почали проживати окремо, внаслідок чого позивачем подано до суду позов про розірвання шлюбу. Вказує, що ОСОБА_1 дуже часто залишала доньок у своєї матері, діти телефонували з проханням забрати їх, скаржилися, що їм холодно, вони голодні. Так, 12.01.2018 року після роботи відповідач поїхав до дітей, щоб їх забрати, однак меншу доньку силою забрала бабуся, а старша ОСОБА_7 категорично не хотіла залишатися та поїхала разом з відповідачем. Саме з цього часу дитина проживає разом з батьком, який повністю займається її вихованням та матеріально забезпечує. Зазначає, що позивач не має належних житлових умов для проживання та навчання дитини, оскільки проживає на орендованій квартирі. Просив визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком - ОСОБА_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Сторони скористалися правом на подання заяв по суті справи, а саме: відповідачем ОСОБА_3 подано відзив на позовну заяву про відібрання дитини та визначення місця проживання дитини, позивачем ОСОБА_1 подано відповідь на відзив, в яких викладені обставини тотожні обставинам, вказаними сторонами у позовних заявах.

Третьою особою, ОСОБА_4 , подано до суду письмові пояснення, в яких остання заперечує проти позивних вимог ОСОБА_1 про відібрання дитини та визначення її місця проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , власницею якої вона є. Пояснила, що ОСОБА_1 проживала у вказаній квартирі на підставі договору оренди, який було укладено строком до 25 липня 2018 року. Також додані позивачкою акти обстеження житлових умов квартири були складені за відсутності власника та без її дозволу. Крім того, висновок, наданий органом опіки та піклування виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, яким вважають за доцільним відібрати дитину та визначити місце проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_3 , суперечить правам та інтересам третьої особи, а також складено датою, коли ОСОБА_1 вже не проживала у квартирі.

Ухвалою суду від 15 січня 2020 року закрито підготовче провадження, цивільну справу призначено до розгляду по суті в порядку загального позовного провадження.

В судовому засіданні представник позивача та позивач заявлені позовні вимоги підтримали, на їх задоволенні наполягали. В задоволенні зустрічного позову просили відмовити.

Представник відповідача та відповідач просили відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 . Зустрічний позов підтримали, просили задовольнити.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили.

Заслухавши учасників судового процесу, допитавши свідків, вивчивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 06.03.2009 року.

Від шлюбу у сторін народилися спільні діти - донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2018 року шлюб між сторонами розірвано.

В судовому засіданні встановлено, що дитина ОСОБА_5 разом з батьком на даний час проживає за адресою - АДРЕСА_2 .

Після припинення спільного проживання сторін, молодша донька залишилась проживати з матір`ю.

Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4).

Орган опіки та піклування подав суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Індустріальна районна у місті Дніпрі рада (орган опіки та піклування) власним висновком № 18/5-442 від 29.08.2018 року вважає за доцільне відібрати дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від батька дитини ОСОБА_3 та визначити місце проживанн дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Однак, будучи присутньою в підготовчому засіданні, представник третьої особи просила залишити поза увагою вказаний висновок, оскільки при його складанні не було відомо всіх обставин, встановлених під час слухання справи в суді.

Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.

Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.12.2016 по справі № 6-2445цс16, який у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх судів.

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання.

Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Так, допитана в судовому засіданні в присутності психолога ОСОБА_8 , малолітня ОСОБА_5 показала, що навчається добре, забезпечена продуктами харчування та бажає проживати разом з батьком та бабусею. З мамою жити не хоче. Також вказала, що батько ніколи не перешкоджав їй у спілкуванні з матір`ю та сестрою.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показала, що є матір`ю відповідача ОСОБА_3 та бабусею малолітньої ОСОБА_5 , з якими разом мешкає за адресою: АДРЕСА_2 . Дівчинка за характером дуже сором`язлива, однак цікавить читанням, англійською мовою, пише, завжди охайна, доглянута. Вихованням дитини займається її батько. З матір`ю донька не бажає проживати, на контакт не іде, оскільки остання намагається спілкуватись з дитиною за допомогою поліції.

Свідок ОСОБА_10 показав, що є рідним братом відповідача ОСОБА_3 , який разом з їх матір`ю та донькою ОСОБА_11 проживає у його будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Сам він з родиною поживає окремо. Дитина охайна, доглянута, в будинку зажди порядок, належні умови. В свою чергу мати дитини ОСОБА_1 вихованням доньки не займається, через третіх осіб погрожує батькові дитини, здійснює на нього психологічний тиск.

Свідок ОСОБА_12 показала, що є кумою сторін, працює помічником вихователя у школі, де займається ОСОБА_5 . Родину знає тривалий час. Пояснила, що стосунки між сторонами погіршувались, вони почали проживати окремо та під час перебування на новорічних канікулах ОСОБА_11 залишилась проживати з батьком. Свідка здивувало те, що мати дитини зовсім не поцікавилась, що донька вийде після канікул до школи без своїх речей, шкільних приладь, підручників, якими її в подальшому забезпечив батько. Також зазначила, що під час проживання з матір`ю дівчинка була пригнічена, залякана, замкнута нічим не цікавилась. Коли почала проживати з батьком, відвідувала психолога, стала життєрадісною. При особистій розмові з ОСОБА_12 сказала, що хоче жити з батьком, а матері боїться, так як вона її била. Показала, що ІНФОРМАЦІЯ_6 в ОСОБА_11 був день народження, на який вони з донькою прийшли її привітати. Подарувавши ведмедика дитина зраділа і одразу заплакала. Мати дитину привітати не прийшла. За показами ОСОБА_12 дівчинка дорожить батьком, він про неї піклується, бере участь у її вихованні, цікавиться шкільними успіхами.

Свідок ОСОБА_13 , який є товаришем та однокласником ОСОБА_3 , показав, що до розлучення сторони перебували у нормальних відносинах. Він часто допомагав відповідачу забирати ОСОБА_11 зі школи, тоді як мати ОСОБА_14 була вдома та дитиною не цікавилась. Після розірвання шлюбу та проживання з матір`ю психологічний стан дитини був подавлений. Наразі вихованням дитини займається батько.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю суперечитиме інтересам дитини, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , та задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 , визначивши місце проживання дитини разом з батьком.

Суд вважає, що на даний час проживання малолітньої доньки з батьком, який фактично проживає з нею, буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи, позитивно сприятиме її духовному, психологічному та фізичному розвитку.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 133, 141, 142, 247, 259, 263, 264-265, 273, 353 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей Індустріальної районної у м. Дніпрі ради, Служба у справах дітей Дніпропетровської районної адміністрації Дніпропетровської області, ОСОБА_4 про відібрання дитини, визначення місця проживання дитини.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей Індустріальної районної у м. Дніпрі ради, Служба у справах дітей Дніпропетровської районної адміністрації Дніпропетровської області, про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком - ОСОБА_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 30.11.2020 року.

Суддя Г.О. Кухтін