Справа № 161/3835/20 Головуючий у 1 інстанції: Черняк В. В.
Провадження № 22-ц/802/694/20 Категорія: 84 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Данилюк В.А.,

з участю:

секретаря судового засідання Лимаря Р. С.,

представника заявника (боржника) Гринчука І. С.,

приватного виконавця Шульженка І. С.,

стягувача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за скаргою боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцька заготівельно-збутова база Волинської облспоживспілки" на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Шульженка Ігоря Сергійовича за апеляційною скаргою стягувача ОСОБА_1 "яновича на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 квітня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Луцька заготівельно-збутова база Волинської облспоживспілки» звернулась до суду із даною скаргою, на обґрунтування якої зазначає, що 30 січня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Шульженком Ігорем Сергійовичем на підставі заяви стягувача ОСОБА_1 про примусове виконання виконавчого листа № 161/9232/18, виданого 25.01.2019 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області, відкрито виконавче провадження № 58241689. Вказує, що 14 березня 2019 року в присутності директора ТОВ «Луцька заготівельно збутова база Волинської облспоживспілки», стягувача ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 , спеціаліста ОСОБА_3 відповідно до вимог виконавчого листа № 161/9232/18 було відкрито приміщення лінії шокової заморозки та склад фруктосховища, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 . Спеціалістом ОСОБА_3 ідентифіковано майно, визначене виконавчим листом, про що складено відповідний акт від 14.03.2019 р. Даним актом зафіксовано забезпечення безперешкодного доступу до належного стягувачу майна для його вивезення. Також заявник вказує, що в цей же день , 14.03.2019 року, стягувачем ОСОБА_1 було закрито на його навісні замки вказане приміщення лінії шокової заморозки та склад фруктосховища до даного часу, що унеможливило використання цих приміщень його власником ТОВ «Луцька заготівельно збутова база Волинської облспоживспілки». Станом на 10 березня 2020 р. виконавче провадження не завершене. Стягувач ігнорує вимоги приватного виконавця щодо звільнення приміщень. На прохання Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцька заготівельно збутова база Волинської обслпоживспілки» завершити виконавче провадження та надати товариству, як законному власнику вищезазначеного майна, доступ до його приміщень, приватний виконавець Шульженко Ігор Сергійович відмовляється, у зв`язку з неповним звільненням стягувачем приміщення від його майна.

На підставі наведеного боржник просить суд визнати бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Шульженка Ігоря Сергійовича щодо незавершення виконавчого провадження № 58241689 протиправною; зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Шульженка Ігоря Сергійовича закінчити виконавче провадження № 58241689 від 30.01.2019 року на підставі п.1 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 квітня 2020 року заяву задоволено.

Визнано бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Шульженка Ігоря Сергійовича щодо незакінчення виконавчого провадження № 58241689 протиправною. Зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Шульженка Ігоря Сергійовича закінчити виконавче провадження № 58241689.

Не погоджуючись із даною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Луцька заготівельно збутова база Волинської обслпоживспілки» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу - без змін. В обгрунтування посилається на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду та безпідставність апеляційної скарги. Зазначає із покликанням на норми ст.321 ЦК України, що бездіяльність приватного виконавця щодо незакінчення виконавчого провадження обмежує право боржника як законного власника приміщень використовувати їй у своїй діяльності, а також призведе до пошкодження майна, що належить товариству, і завдасть значних фінансових збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.10.2018 року у справі № 161/9232/18 в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцька заготівельно-збутова база Волинської облспоживспілки», третя особа, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 , про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено за безпідставністю.

Постановою Волинського апеляційного суду від 17.12.2018 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.10.2018 року у справі № 161/9232/18 скасовано, позов задоволено і витребувано з чужого незаконного володіння у Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцька заготівельно-збутова база Волинської облспоживспілки" майно, що знаходиться в приміщенні лінії шокової заморозки за адресою: місто Луцьк, вулиця Лідавська, 4, а саме: тандем-компресор WW50.187Y, конденсатор ECO АСЕ 63A3-DV, повітроохолоджувач ECO ICE 52 D10ED - 2 штуки, комплектація, холодильний агрегат Copeland D6SA1 - 300х, повітроохолоджувач ECO ICE 054-6ED, конденсатор Guntner GVH 058B/3L, повітроохолоджувач Alfa Laval BLE 403 C80 - 2 штуки, конденсатор FCI 403 ACD, холодильний агрегат BOSK 4AM/4664, повітроохолоджувач ECO ICE 39-6, компресор спірального типу SVA-73 Е/3/4, фабричний №117789 з електричним мотором № НОМЕР_1 1, регулятор тиску RT260A 05/-6 BAER - 2 штуки, вентиль CVP (LP) 0-7 bar, елементи круглого поперечного перерізу трубчастої форми безшовні 8t37P235TR.R35. P23STR27 зі швом (немарковані), конденсатор модель VCX тип ХРА, агрегат Bitzer 4ЕС-4.2 Y - 2 штуки.

25.01.2019 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області на виконання зазначеного судового рішення видано виконавчий лист № 161/9232/18.

30.01.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Шульженком І. С. на підставі заяви стягувача ОСОБА_1 про примусове виконання виконавчого листа № 161/9232/18 відкрито виконавче провадження за № 58241689.

14 березня 2019 року за участі директора ТОВ «Луцька заготівельно збутова база Волинської облспоживспілки», стягувача ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 , спеціаліста ОСОБА_3 відповідно до вимог виконавчого листа № 161/9232/18 було відкрито приміщення лінії шокової заморозки та склад фруктосховища, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 . При цьому спеціалістом Тимощуком ОСОБА_5 було ідентифіковано все майно, яке вказане у виконавчому листі, про що складено учасниками відповідний акт від 14.03.2019 р. та забезпечено безперешкодний доступ до належного стягувачу майна для його вивезення. Стягувачем ОСОБА_1 було закрито на його навісні замки приміщення лінії шокової заморозки та склад фруктосховища, з якого він мав можливість безперешкодно забрати витребуване ним майно.

Станом на 10 березня 2020 р. дане виконавче провадження не завершене, що унеможливило використання вказаних приміщень його власником - ТОВ «Луцька заготівельно збутова база Волинської облспоживспілки».

Як вбачається з матеріалів справи, приватним виконавцем впродовж тривалого часу - одного року - з дня складення акта про повний доступ стягувача до майна, витребуваного рішенням суду, тобто з 14.03.2019 року, двічі надсилав стягувачу вимоги про звільнення приміщення боржника - від 25.10.2019 року та 02.03.2020 року. Жодних інших дій, направлених на завершення виконання рішення суду, приватний виконавець не вчиняв.

Умови і порядок виконання рішень судів, що підлягають примусовому виконанню, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За правилами частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

На підставі частини першої статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини другої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Судом встановлено, що актом приватного виконавця від 14.03.2019 року підтверджується виконання боржником ТОВ "Луцька заготівельно-збутова база Волинської облспоживспілки" вимог виконавчого листа № 161/9232/18 - надано безперешкодний доступ до майна, яке необхідно вилучити.

Згідно зі ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» під час виконання рішень про передачу стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документі, виконавець вилучає такі предмети у боржника і передає їх стягувачу, про що складає акт передачі. У разі знищення предмета, що мав бути переданий стягувачу в натурі, виконавець складає акт про неможливість виконання рішення, що є підставою для закінчення виконавчого провадження, а в разі встановлення факту відсутності предмета, що мав бути переданий стягувачу, повертає виконавчий документ стягувачу.

Відповідно до пунктів 22-25 Інструкції з організації примусового виконання рішень від 02 квітня 2012 року №512/5 передача стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документі, здійснюється в установлений виконавцем строк за участю сторін виконавчого провадження.

У разі наявності інформації про місцезнаходження предметів, зазначених у виконавчому документі, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження вказує час та місце примусового виконання рішення про передачу стягувачу присуджених предметів, а також попереджає стягувача про повернення йому виконавчого документа на підставі пункту 4 частини першої статті 37 Закону, якщо він не з`явиться на виконання без поважних причин.

Виконавець у присутності понятих вилучає у боржника предмети, зазначені у виконавчому документі, і передає їх стягувачу або його представнику, про що складає акт передачі. Акт складається у трьох примірниках. Один примірник акта залишається у виконавчому провадженні, інші - вручаються стягувачу та боржникові або їх представникам під підпис.

В акті зазначаються реквізити виконавчого документа та номер виконавчого провадження, прізвища, імена та по батькові виконавця, сторін виконавчого провадження та інших осіб, які беруть участь у передачі майна, короткий опис майна. Акт підписується виконавцем та сторонами виконавчого провадження, а також іншими особами, які беруть участь у передачі майна. У разі відмови сторін виконавчого провадження від підпису, про це зазначається в акті.

У разі відсутності боржника та якщо рішення може бути виконано без його участі, виконання рішення проводиться за участю стягувача або його представника та двох понятих.

Якщо під час виконання рішення про передачу стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документі, виявлено лише частину таких предметів, виконавець здійснює їх передачу в порядку, встановленому пунктом 23 цього розділу, про що робить відмітку у виконавчому документі.

Однак державним виконавцем, при наявності відповідної інформації про фактичне виконання в повному обсязі рішення за виконавчим документом, у порушення наведених норм закону не було вчинено усіх належних дій, визначених законом, та не винесено постанови про закінчення виконавчого провадження, тобто допущено протиправну бездіяльність.

Враховуючи, що приватний виконавець здійснив заходи (дії), спрямовані на виконання рішення суду, за наслідками яких виявлено майно боржника, однак внаслідок неповноти проведених приватним виконавцем виконавчих дій, не завершив належним чином виконавче провадження, внаслідок чого боржник ТОВ "Луцька заготівельно-збутова база Волинської облспоживспілки" впродовж понад одного року позбавлене можливості користуватися належним йому приміщенням, колегія суддів доходить висновку про наявність порушення прав заявника та вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Разом з тим, покликання в апеляційній скарзі на помилковість зазначення судом підстав для завершення виконавчого провадження із посиланням на п.1 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження" в мотивувальній частині ухвали суду не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки, як видно зі змісту оскаржуваної ухвали, суд зазначив, що виконавче провадження підлягає закінченню згідно із пунктами 1 та 9 частини першої статті 39 Закону у разі визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення, а також у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Проте, в резолютивній частині ухвали суд зобов"язав приватного виконавця закінчити виконавче провадження без зазначення конкретної підстави, передбаченої Законом. Отже, такі доводи апеляції не впливають на правильність вирішення даного спору, оскільки судом на підставі належних та достатніх доказів встановлено допущення приватним виконавцем протиправної бездіяльності щодо виконання виконавчого листа №161/9232/18.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак, переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд погоджується з висновками суду щодо задоволення заяви.

Інші докази та обставини, на які посилається апелянт, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

У справі «Soering vs UK» [5] Європейський суд визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Судовий захист прав особи, як і діяльність суду, не може вважатися ефективним, якщо рішення суду не буде виконано або виконано неналежним чином і без подальшого контролю суду за їх виконанням.

Порушень норм процесуального права, які би призвели до неправильного вирішення справи, та були б обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення відповідно до частини 3 статті 376 ЦПК України апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374,375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу стягувача ОСОБА_1 " ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 квітня 2020 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді