Провадження № 22-ц/812/1177/20 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2020 року м. Миколаїв

справа № 1412/1483/12-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Богуславською О.М.,

переглянувши в апеляційному порядку скаргу

ОСОБА_1

на дії державного виконавця

у цивільній справі за позовом

ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про стягнення аліментів

за апеляційною скаргою

начальника Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеса

на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва, постановлену 13 квітня 2020 року суддею Бобровою І.В. в приміщенні цього ж суду (повну ухвалу складено цього ж дня),

У С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 4 травня 2012 року з ОСОБА_1 та користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 600 грн. щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дати пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Рішення набуло законної сили.

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеса Бабенко Є.М. (далі державний виконавець Заводського ВДВС) щодо незаконності розрахунку заборгованості за аліментами.

Заявник зазначав, що 16 липня 2018 року за судовим рішенням, яким визначено розмір аліментів на сина у твердій грошовій сумі (600 грн.), відкрито виконавче провадження. Заборгованість за попередній час визначена в розмірі 46 121, 43 грн., а в постанові державного виконавця зазначено про її утримання з заробітної плати заявника в розмірі 50% всіх видів доходу до погашення боргу. Згодом ця заборгованість ним виплачена. Проте, станом на 31 грудня 2019 року державним виконавцем складено розрахунок заборгованості в розмірі 12 019 грн., що стало підставою у обмеженні його права на виїзд за кордон з січня 2020 року. Оскільки таке обмеження було для нього важливою перешкодою у реалізації своїх планів, він сплатив цей борг (12 019 грн.), але вважає такий розрахунок незаконним. Державний виконавець, всупереч розміру аліментів, визначеному судом у твердій грошовій сумі (600 грн.), щомісячно самостійно перераховував розмір аліментів зі збільшенням цієї суми, чим порушував вимоги закону «Про виконавче провадження» та діяв всупереч судовому рішенню.

Посилаючись на те, що розрахунок державного виконавця від 17 січня 2020 року він отримав 22 січня 2020 року та перебував за межами України, ОСОБА_1 просив поновити строк на оскарження неправомірних дій державного виконавця щодо розрахунку заборгованості за аліментами та зобов`язати державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості у відповідності з виконавчим документом, починаючи з 4 травня 2012 року.

До участі у справі залучено стягувача аліментів ОСОБА_2

Представник Заводського ВДВС скаргу не визнав, посилаючись на те, що розрахунок заборгованості станом на 31 грудня 2019 року проведено державним виконавцем у повній відповідності до частини 1 статті 71 Закону «Про виконавче провадження» та частини 2 статті 182 СК, які діяли на час щомісячного розрахунку розміру аліментів. Доводи заявника про неправомірне застосування виконавцем при розрахунку аліментів 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, незважаючи на встановлений судом твердий розмір (600 грн.), представник Заводського ВДВС вважав безпідставними.

Стягувачка ОСОБА_2 своєї думки стосовно вимог заявника ОСОБА_1 не висловила, участі у судових засіданнях суду першої інстанції не приймала.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 березня 2020 року ОСОБА_1 поновлено строк звернення зі скаргою на дії державного виконавця.

Ухвалою цього ж суду від 13 квітня 2020 року скаргу ОСОБА_1 задоволено, визнано неправомірними дії державного виконавця Заводського ВДВС у виконавчому провадженні № 33231330 при примусовому виконанні виконавчого листа від 14 травня 2012 року щодо визначення розміру заборгованості ОСОБА_1 за аліментами станом на 31 грудня 2019 року у розмірі 12 019 грн. Зобов`язано державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів.

В апеляційній скарзі представник Заводського ВДВС просив ухвалу від 13 квітня 2020 року скасувати та відмовити у задоволенні скарги. Апелянт посилався на те, що змінами у сімейному та виконавчому законодавстві, які відбулись у період 2017-2018 років, запроваджено механізм, який зобов`язує державного виконавця у будь-якому випадку дотримуватись гарантованого законом мінімуму аліментів на дитину (50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, який періодично збільшується). Таке тлумачення та застосування норм матеріального та виконавчого законодавства неодноразово зазначалось в постановах вищих судових органів.

Правом відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не скористались.

В судове засідання апеляційного суду не з`явилась зацікавлена особа ОСОБА_2 , повідомивши суд через апелянта про наявність у неї поважних причин. Справу розглянуто апеляційним судом за участю заявника ОСОБА_1 та начальника Заводського ВДВС.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що на час визначення судом розміру аліментів у твердій грошовій сумі (4 травня 2012 року) за правилами діючої тоді редакції статті 184 СК, якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого статтею 182 СК, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеною судом сумою та 30% прожиткового мінімуму. Право на зміну розміру аліментів за певних умов передбачено статтею 192 СК, але такої умови, як зміна прожиткового мінімуму, цією нормою не передбачено. За цих обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що державний виконавець, застосовуючи при розрахунку заборгованості 50 % прожиткового мінімуму, тобто правила частини 2 статті 182 СК (в діючій редакції) фактично змінив спосіб виконання рішення, а саме замість аліментів у твердій грошовій сумі нараховував аліменти у частці від заробітку та прожиткового мінімуму. Такі дії виконавця суд визнав неправомірними.

Проте не з усіма висновками суду можна погодитись.

Так, відповідно до частини 1 статті 447 ЦПК сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого за правилами цивільного судочинства, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 451 ЦПК передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Спірні правовідносини виникли та стадії виконання судового рішення при визначенні заборгованості заявника зі сплати аліментів на дитину, отже регулюються нормами виконавчого та сімейного законодавства.

За правилами частини 8 статті 71 Закону «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частин 1,2 статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 80 СК).

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі ( частина 3 стаття 181 СК в редакції, яка діяла на час стягнення з заявника аліментів).

Відповідно до статті 184 СК (в тій же редакції), якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

За частиною 3 статті 184 СК (у тій же редакції, яка діяла до 8 липня 2017 року), якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій

сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою

статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до

закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром

аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини

відповідного віку.

8 липня 2017 року набрав чинності Закон від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо покращення захисту права дитини на належне утримання», яким частину 2 у статті 182 СК викладено в такій редакції - розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Змінені і правила частини 3 статті 184 СК, за змістом якої той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, аналіз змін до сімейного законодавства свідчить про те, що з липня 2017 року стягувач аліментів, незалежно від отримання раніше аліментів у твердій грошовій сумі, або у частці доходу боржника, набув право на отримання аліментів у розмірі не менш 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Але механізм реалізації цього права стягувачем, в тому числі необхідність звернення стягувача до суду або виконавця про застосування збільшеного мінімального розміру, залишався до кінця не визначеним.

Проте Законом № 2475-VIII від 3 липня 2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилання захисту права дитини на належне утримання», який набрав чинності 28 серпня 2018 року, частину 1 статті 71 Закону «Про виконавче провадження» доповнено абзацом 2, відповідно до якого виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК .

Отже, починаючи з 28 серпня 2018 року виконавець повинен стягувати з боржника аліменти на утримання дитини у розмірі, не меншому, ніж мінімальний гарантований розмір, передбачений СК.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 червня 2019 року в справі № 632/580/17 (провадження № 61-51св18) зазначив про те, що законодавством, а саме частиною 1 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 4 травня 2012 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття (а.с. 22-23).

Рішення набрало законної сили 14 травня 2012 року, цього ж дня видано виконавчий лист (а.с. 32).

3 липня 2012 року було відкрито виконавче провадження № 33231330.

17 січня 2020 року державним виконавцем проведено розрахунок заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за виконавчим листом, виданим 14 травня 2012 року (а.с. 33).

Зі змісту розрахунку вбачається, що заборгованість за попередній час, а саме станом на 30 червня 2018 року, складає 45 921,43 грн.; у липні 2018 року нараховувано 930 грн. аліментів, у серпні-листопаді 2018 року - по 972 грн.; у грудні 2018 року - червні 2019 року - по 1 013,50 грн.; у липні - листопаді 2019 року по 1 059 грн., у грудні 2019 року 1 109 грн.

Враховуючи заборгованість за попередній час станом на 30 червня 2018 року (45 921, 43 грн.), нараховані аліменти з липня 2018 року по грудень 2019 року (18 316,50 грн.), сплачені у цей період боржником (52 218,93 грн.), залишок заборгованості станом на 31 грудня 2019 року складав 12 019 (45921,43 + 18 316,50 52 218,93) грн.

Нарахований державним виконавцем розмір аліментів у спірний період та визначення остаточної заборгованості станом на 31 грудня 2019 року (12 019 грн.) свідчить про те, що такий розрахунок проведено державним виконавцем, виходячи з 50% прожиткового мінімуму, встановленого законом на відповідний період для дитини певного віку та не має арифметичних помилок.

Така практика щодо проведення розрахунку аліментів, визначених судом у попередні роки у твердій грошовій сумі, та повноваження виконавця на проведення розрахунку (не зважаючи на визначену судом конкретну суму) з урахуванням 50% прожиткового мінімуму без будь-яких наступних судових рішень беззаперечно застосовується Верховним Судом (постанова ВС/КС від 15 січня 2020 року, справа 583/4243/18).

Висновки суду першої інстанції про те, що правила статті 192 СК не передбачають збільшення розміру аліментів на підставі зміни розміру прожиткового мінімуму, заперечень не викликають, але і спірних правовідносин (оскарження дій державного виконавця щодо визначеного ним розміру заборгованості зі сплати аліментів) не регулюють.

Висновок суду про те, що застосувавши при розрахунку аліментів, які були визначені у твердій грошовій сумі, 50% прожиткового мінімуму, виконавець змінив спосіб стягнення аліментів, є безпідставним, враховуючи вимоги сімейного та виконавчого законодавства, зазначені вище.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку, що розрахунок державного виконавця заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів від 17 січня 2020 року станом на 31 грудня 2019 року в розмірі 12 019 грн. відповідає вимогам абзацу 2 частини 1 статті 71 Закону «Про виконавче провадження» та частини 2 статті 182 СК в тих редакціях цих норм, які існували на час вчинення оспорюваної виконавчої дії.

Оскільки оскаржувані дії державного виконавця вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і право заявника не було порушено, апеляційний суд відповідно до статті 451 ЦПК не вбачає підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 .

Враховуючи, що суд першої інстанції припустився помилки у тлумаченні та застосуванні норм СК та Закону «Про виконавче провадження» ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Згідно зі статтею 141 ЦПК з ОСОБА_1 на користь Заводського ВДВС підлягає стягненню 2 102 грн. судових витрат, понесених при подачі апеляційної скарги.

Керуючись статями 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу начальника Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 квітня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо розрахунку заборгованості за аліментами станом на 31 грудня 2019 року відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Миколаєва, паспорт серії НОМЕР_1 виданий Заводським РВ ММУ УМВС України у Миколаївській області 16 березня 2010 року, зареєстрований у АДРЕСА_1 , НОКПП НОМЕР_2 ) на користь Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (м. Миколаїв, 54029 вул. Робоча, 1, ) судові витрати в розмірі 2 102 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

Н.О.Шаманська

-------------------------------

Повну постанову складено 24 липня 2020 року