УХВАЛА

10 грудня 2020 року м. Кропивницький

справа № 396/328/18

провадження № 22-ц/4809/1459/20

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.,

за участю секретаря судового засідання Деменко О.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Зоря»,

третя особа, що не заявляє самостійних вимог - приватний нотаріус Новоукраїнського районного нотаріального округу в Кіровоградській області Українська Наталія Михайлівна,

особи, які не приймали участі у справі, але оскаржили рішення суду - ОСОБА_2 , Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «АГРОФІРМА СЛАВУТИЧ»,

розглянув у відкритому судовому засіданні правилами спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_2 та Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОФІРМА СЛАВУТИЧ» на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 22 травня 2018 року, у складі судді Шепетька В.І.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Новоукраїнського районного нотаріального округу в Кіровоградській області Українська Наталія Михайлівна про визнання недійсним договору міни земельних ділянок, скасування державної реєстрації права власності та про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування державної реєстрації іншого речового права.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 22 травня 2018 року позов задоволено. Суд визнав недійсним договір міни земельної ділянки № НОМЕР_1 , загальною площею 6,1754 га, з кадастровим номером :02:000:0188, що знаходиться на території Глодоської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, укладений 13 червня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 , та визнав недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений 13 листопада 2017 року між ОСОБА_2 та СТОВ «Зоря», скасував державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно - право користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення, площею 6,1754 га, кадастровий номер :02:000:0188, що виникла на підставі договору оренди земельної ділянки, укладеного 13 листопада 2017 року між ОСОБА_2 та СТОВ «Зоря». Суд також вирішив питання розподілу судових витрат і зняв заборону (обтяження).

Суд дійшов висновку, що оспорюваний договір міни суперечить ч. 1 ст. 203 ЦК України, оскільки укладений з порушенням сторонами мораторію на заборону відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, встановленого п. 15 розділу Х «Перехідних положень» ЗК України. Оскільки цей правочин є недійсним, то всі наступні правочини, вчинені відносно земельної ділянки позивача не відповідають вимогам закону так, як укладені всупереч його волі.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 22 травня 2018 року і ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 28 січня 2019 апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що аргументи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 .

У вересні 2020 року ОСОБА_2 , який не брав участі у розгляді даної справи, подав апеляційну скаргу на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 22 травня 2018 року, оскільки вважає, що вказаним судовим рішенням було вирішено питання, що стосуються його прав, свобод та інтересів, як засновника СТОВ «Зоря». Вказував, що наразі його частка в статутному капіталі СТОВ «Зоря» становить 81,5%, що складає 44 000,00 грн.

Зауважив, що внаслідок припинення користування земельною ділянкою площею 6,1754 га з кадастровим номером - :02:000:0188 СТОВ «Зоря», у зв`язку з ухваленням оскаржуваного рішення, дохід за 2019 - 2020 роки з вказаної земельної ділянки СТОВ «Зоря» не отримувало. Неотримання прибутку товариством спричинило зменшення його очікуваного прибутку, чим було порушено його майнове право.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 також зазначає, що суд приймаючи оскаржуване рішення допустив обмежувальне тлумачення пункту 15 розділу X «Перехідних положень» Земельного кодексу України, застосував до спірних відносин Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», який застосуванню не підлягає. В п. 15 Перехідних положень встановлено заборону на відчуження і зміну цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв). Водночас, дана норма містить виключення, відповідно до якого вищезазначена заборона не поширюється на відчуження земельної ділянки шляхом обміну (міни) на іншу земельну ділянку.

Також вказує, що суд першої інстанції при встановленні волевиявлення позивача на укладення Договору міни не врахував, що в довіреності позивач прямо і безумовно уповноважив ОСОБА_3 обміняти належну йому земельну ділянку на іншу земельну ділянку. Надавши ОСОБА_3 довіреність, він здійснив своє вільне волевиявлення на уповноваження її укладати від його імені необхідні договори та у тому числі договір міни. Більш того, надання таких повноважень свідчить одночасно і про волевиявлення та внутрішню волю позивача на укладення договору міни.

Звертає увагу суду, що станом на дату укладення Договору міни волевиявлення позивача на укладення цього договору було дійсним, оскільки відповідна довіреність не була скасована чи відкликана позивачем.

Скаржник вважає, що зазначені в оскаржуваному рішенні висновки суду щодо укладання договору міни за відсутності волі позивача не відповідають як нормам матеріального права, так і обставинам справи, у зв`язку з чим дане судове рішення не може вважатися законним та в силу вимог ч. 1 та 2 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України підлягає скасуванню.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги СТОВ «АГРОФІРМА СЛАВУТИЧ»

В обґрунтування апеляційної скарги СТОВ «АГРОФІРМА СЛАВУТИЧ». Зазначено, що рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 22.05.2018 у даній справі, яке набрало законної сили після апеляційного перегляду, серед іншого також було визнано недійсним договір оренди спірної земельної ділянки, укладений 13 листопада 2017 року між ОСОБА_2 та СТОВ «Зоря».

Водночас, СТОВ «Зоря» 25 березня 2018 року уклало із СТОВ «АГРОФІРМА СЛАВУТИЧ» Договір суборенди № 25.03.2018/1. За цим договором, СТОВ «Зоря» передало СТОВ «АГРОФІРМА СЛАВУТИЧ» у строкове платне користування земельну ділянку площею 6,1754 га з кадастровим номером :02:000:0188 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Отже, на момент розгляду даної справи судом першої інстанції та ухвалення оскаржуваного рішення спірна земельна ділянка перебувала в нього в суборенді.

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 22.05.2018 у даній справі було визнано недійсним договір оренди спірної земельної ділянки, у зв`язку з чим з моменту набрання судовим рішення законної сили, договір суборенди № 25.03.2018/1 від 25.03.2018 припинив свою дію, чим були порушені права товариства.

Також, вважає, що суд приймаючи оскаржуване рішення допустив обмежувальне тлумачення пункту 15 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України, застосував до спірних відносин Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», який застосуванню не підлягає, у зв`язку з чим дане судове рішення не може вважатися законним та в силу вимог ч. 1 та 2 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України підлягає скасуванню.

На думку скаржника, суд першої інстанції при встановленні волевиявлення позивача на укладення Договору міни не врахував, що в довіреності позивач прямо і безумовно уповноважив ОСОБА_3 обміняти належну йому земельну ділянку на іншу земельну ділянку, а тому надання таких повноважень свідчить про волевиявлення та внутрішню волю позивача на укладення договору міни.

Просив скасувати рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 22.05.2018 та прийняти нове рішення, яким в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзивах на апеляційні скарги ОСОБА_1 зазначив, що твердження ОСОБА_2 не відповідають дійсності. СТОВ «Зоря» в особі керівника Литвиненка Олександра Івановича визнано стороною у справі (відповідачем) і він був належним чином повідомлений про прийняте рішення та пропустив визначений законом строк для апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції.

Також, вказує, що СТОВ «АГРОФІРМА СЛАВУТИЧ» вводить в оману суд, вказуючи, що на момент розгляду даної справи судом першої інстанції та ухвалення оскаржуваного рішення спірна земельна ділянка перебувала в його суборенді. Відсутність державної реєстрації договору суборенди земельної ділянки № 25.03.2018/1 та будь яких даних про речове право, яке виникло на підставі такого договору в Державному реєстрі речових прав спростовує свідчення апелянта про те, що рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 22.05.2018 вирішено питання про права, свободи, інтереси та (або) обов?язки апелянта, так як належними та допустимими доказами не доведено наявність іншого речового права (права суборенди) на спірну земельну ділянку.

Просив відмовити у задоволені апеляційних скарг та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серія КР №:02:00:188, ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 6,18 га, що розташована на території Глодоської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва № НОМЕР_1 (а.с.13).

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 6,18 га, що розташована на території Глодоської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.07.2006 реєстр №1568 ВЕА №190625 (а.с.15).

Згідно договору міни земельних ділянок від 30 червня 2016 року, ОСОБА_2 , з однієї сторони та з другої сторони ОСОБА_1 , від імені якої діє по довіреності посвідченої Українською Н.М., приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу в Кіровоградській області за №122, ОСОБА_3 , уклали цей договір про те, що ОСОБА_2 міняє свою земельну ділянку площею 0,1000 га, що знаходиться на території Комишуватської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, цільове призначення переданої у приватну власність земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Прав. Після обміну земельних ділянок ОСОБА_2 належить земельна ділянка, площею 6,1754 га, знаходиться на території Глодоської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, ОСОБА_1 земельна ділянка 0,0100 га, знаходиться на території Комишуватської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області.

17.11.2017 державним реєстратором: Гайдученко Наталією Леонідівною внесено запис про інше речове право, підстава виникнення іншого речового права: договір оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 13.11.2017, видавник: СТОВ «Зоря»/Литвиненко О.І., підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38301836 від 23.11.2017, ОСОБА_5 , Виконавчий комітет Новоукраїнської міської ради, Кіровоградська область, вид іншого речового права: право оренди земельної ділянки, зміст, характеристика іншого речового права: нормативно грошова оцінка 140365,00 гривень. Орендна плата 4 % від нормативної грошової оцінка землі, строк дії: договір оренди укладено на 7 років. Орендар: СТОВ «Зоря», , країна реєстрації: Україна. Орендодавець: Литвиненко О.І., опис об`єкта іншого речового права: площа 6,1754 га. (а.с.17).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Представник позивача ОСОБА_1 заперечила проти доводів апеляційної скарги, просила рішення суду залишити без змін.

Інші учасники справи, які були належним чином повідомленими про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу приходить до висновку про необхідність закриття апеляційного провадження з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційний Суд України у рішенні №11-рп/2007 від 11 грудня 2007 року зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

У відповідності до статей 15, 16 ЦК України судовому захисту підлягає порушене, невизнане або оспорюване цивільне право особи чи інтерес, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків. Відповідно до них цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, створення речей, творча діяльність, результатом якої є об`єкти права інтелектуальної власності, завдання майнової (матеріальної та моральної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Звертаючись до апеляційного суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_2 та СТОВ «АГРОФІРМА СЛАВУТИЧ» посилалися на те, що оскаржуваним судовим рішенням вирішено питання про їх права та інтереси.

Зокрема, ОСОБА_2 вважає, що вказаним судовим рішенням було вирішено питання, що стосуються його прав та інтересів, як засновника СТОВ «Зоря», в якому його частка в статутному капіталі становить 81,5%, що складає 44 000,00 грн.

Зауважує, що внаслідок припинення користування земельною ділянкою площею 6,1754 га з кадастровим номером - :02:000:0188 СТОВ «Зоря», у зв`язку з ухваленням оскаржуваного рішення, дохід за 2019 - 2020 роки з вказаної земельної ділянки СТОВ «Зоря» не отримувало. Неотримання прибутку товариством спричинило зменшення його очікуваного прибутку, чим було порушено його майнове право.

СТОВ «АГРОФІРМА СЛАВУТИЧ», обґрунтовуючи своє право на звернення з апеляційною скаргою, зазначило, що 25.03.2018 СТОВ «Зоря» уклало з ним Договір суборенди № 25.03.2018/1, за яким передало у строкове платне користування спірну земельну ділянку площею 6,1754 га з кадастровим номером :02:000:0188.

Вказує, що оскаржуваним рішенням від 22.05.2018 у цій справі було визнано недійсним договір оренди спірної земельної ділянки, у зв`язку з чим договір суборенди припинив свою дію, чим були порушені права товариства.

Проте суд апеляційної інстанції встановив, що права та інтереси ОСОБА_2 та СТОВ «АГРОФІРМА СЛАВУТИЧ» рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 22 травня 2018 року не були порушеними, оскільки ці особи не були сторонами оскаржених договорів міни та оренди земельної ділянки. Також їм не належало інше речове право на спірну земельну ділянку.

Посилання ОСОБА_2 на те, що внаслідок припинення договору оренди земельної ділянки він недотримав прибуток як засновник СТОВ «Зоря», саме по собі, не свідчить про те, що його права та інтереси були порушеними оскаржуваним рішенням суду.

Що стосується позиції СТОВ «АГРОФІРМА СЛАВУТИЧ», то, оскільки право суборенди земельної ділянки за договором № 25.03.2018/1 не пройшло процедури державної реєстрації, а згідно ч.2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації, то підстав вважати, що рішенням суду від 22 травня 2018 року було порушено право господарства на суборенду земельної ділянки відсутні.

З огляду на зазначене, убачається, що рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 22 травня 2018 року питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_2 та СТОВ «АГРОФІРМА СЛАВУТИЧ» не вирішувалися.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалися.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційне провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та СТОВ «АГРОФІРМА СЛАВУТИЧ» на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 22 травня 2018 року підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 362, 384 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОФІРМА СЛАВУТИЧ» на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 22 травня 2018 року закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 17 грудня 2020 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді О.Л. Карпенко

С.І. Мурашко