Справа № 653/3812/19
Провадження № 2/653/179/20
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

20 січня 2020 року

Генічеський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Берлімової Ю.Г.

за участю секретаря Волвенко А.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 - про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 - про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позов мотивує тим, що їй на праві приватної власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає, що у даній квартирі зареєстрована її онука ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У вказаному житловому будинку відповідачка зареєстрована з 28 серпня 2007 року, але фактично жодного дня у будинку вона не проживала, реєстрація була їй необхідна, щоб влаштуватися на роботу. Зазначає, що зараз ОСОБА_3 мешкає у свого батька ОСОБА_4 , який проживає у селі Китайгород Царичанського району Дніпропетровської області. Вказує, що просила ОСОБА_3 знятися з реєстрації, однак вона відмовилась. Вжиті нею заходи з метою досудового врегулювання спору не дали результату, тому вона, як власник житла, вимушена звернутися до суду.

У зв`язку із цим, просить суд визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 .Є позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Проти проведення заочного розгляду справи та постановлення по справі заочного рішення не заперечували.

Відповідач ОСОБА_3 , належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи через оголошення на веб-сайті «Судова влада України», до судового засідання не з`явилася, від неї не надійшло повідомлення про причину неявки та відзив, тому суд ухвалив слухати справу на підставі наявних у справі доказів, у відсутність відповідача, згідно ст. 280 ЦПК України.

Суд, вислухавши позивача та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником 7/100 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно до довідки відділу ведення реєстру територіальної громади міста виконкому Генічеської міської ради відповідач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , за даною адресою також зареєстрована відповідач ОСОБА_3 .

Відповідач ОСОБА_3 є онукою позивача ОСОБА_6 , що підтверджується матеріали справи.

Відповідно до акта обстеження матеріально-побутових умов від 13 серпня 2019 року, за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає лише ОСОБА_1 ОСОБА_3 проживає у Дніпропетровській області.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , яка є матір`ю відповідача, пояснила, що відповідач ОСОБА_3 ніколи не проживала у бабусі за адресою: АДРЕСА_1 .

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що відповідач ОСОБА_3 останній рік проживала у матері, та півтора місяці жила у неї.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач за місцем реєстрації: АДРЕСА_2 , не проживає більше року. Вказані обставини підтверджуються актом депутата Генічеської міської ради від 05 серпня 2019 року, показаннями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюють питання власності, питання набуття і втрати права на користування житловим приміщенням.

За приписами ч. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до положень ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлений законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному власником.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, оскільки відповідач ОСОБА_3 не проживала та не проживає в будинку, який належить позивачу без поважних причин більше одного року, не цікавляться житловим приміщенням, не приймає ніякої участі в його утриманні, її реєстрація заважає позивачу у повній мірі володіти та користуватися належним житлом, позовна вимога щодо визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщення є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 150 ЖК України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 258-259, 263-265, 273, 280, ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 - про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням- задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, форма і зміст якої, повинні відповідати вимогам ст. 285 ЦПК України.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду до Генічеського районного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви відповідача про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене до Херсонського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду до Генічеського районного суду. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений 23 січня 2020 року.

Суддя Генічеського районного суду Ю. Г. Берлімова