П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2020 року

м. Рівне

Справа № 559/242/18

Провадження № 22-ц/4815/757/20

Головуючий в Дубенському міськрайонному суді

Рівненської області: суддя Ралець Р.В.

Рішення суду першої інстанції (вступна і резолютивна частини)

проголошено 30.03.2020 у м. Дубно Рівненської області

Повний текст рішення складено: 10.04.2020

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Бондаренко Н.В., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 ;

представники учасників справи:

позивача адвокат Шевчук Віктор Миколайович;

за участі: представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шевчука Віктора Миколайовича на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 30 березня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства,

в с т а н о в и в:

У лютому 2018 року в суд звернулася ОСОБА_1 через свого представника адвоката Шевчука В.М. з позовом до ОСОБА_2 про визнання батьківства. Мотивуючи вимоги, вказувалося про те, що з 2000 року сторони проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок відносин між ними народився син ОСОБА_3 . Оскільки мати не перебувала у зареєстрованому шлюбі і за відсутності спільної заяви батьків, при народженні дитини було здійснено запис про батька в книзі народжень за її прізвищем, а ім`я та по батькові записано за її вказівкою. Хоча відповідач і є батьком дитини, однак він відмовляється добровільно подати до органів реєстрації актів цивільного стану заяву про батьківство.

Посилалася на те, що ОСОБА_2 періодично надавав допомогу на утримання сина ОСОБА_3 , що, на переконання позивача, свідчить про визнання батьківства.

Вважає, що доказом підтвердження тієї обставини, що відповідач є батьком дитини, може бути судово-генетична експертиза, однак він відмовляється її проходити. В той самий час, замовити експертизу позивач не може через відсутність необхідного біологічного матеріалу батька.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 30 березня 2020 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні зазначеного позову до ОСОБА_2 .

У поданій апеляційній скарзі представник позивача, вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, покликався на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначалося про неврахування судом показань свідка ОСОБА_4 , який посилався на підтримання зв`язків із відповідачем, з яким зустрічалися щомісячно. Він неодноразово ночував у ОСОБА_2 вдома, який під час перегляду фотоальбомів висловлювався про зовнішню схожість між ними. Остання зустріч відбулася 20 січня 2020 року, оскільки в подальшому було оголошено карантинних заходів у державі.

Судом залишено без уваги і свідчення ОСОБА_5 , який стверджував про те, що відповідач забирав дитину з пологового будинку, а зовні вони дуже подібні. Було знехтувано викликом в судове засідання як свідка ОСОБА_6 , який міг би підтвердити обставини, які свідчили би про батьківство ОСОБА_7 .

Вважає, що оскільки ОСОБА_2 не з`являвся в судові засідання без поважних причин, судом порушено норми процесуального права, зокрема ст.ст. 43, 168, 230 ЦПК України щодо заявлення клопотань та порядку допиту ОСОБА_4 як свідка.

Щодо недодержання норм матеріального права, то вказував про хибність посилання суду першої інстанції на практику Європейського суду з прав людини, що висловлена у рішенні від 07 травня 2009 року у справі №3451/05 "Калачова проти Російської Федерації". Так, пункт 34 рішення зазначає про те, що ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства відносно конкретної дитини. Між тим, пункт 36 цього рішення свідчить, що при вирішенні заяв про встановлення батьківства суди повинні приділяти особливу увагу найкращим інтересам дитини, на чому наполягав і ОСОБА_4 , який пояснив, що задоволення позову відповідає його інтересам та прагненням мати батька. При цьому просив врахувати, що відповідач не заперечує свого батьківства.

З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове про задоволення вимог позивача про визнання батьківства ОСОБА_2 щодо сина ОСОБА_4 .

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 чи її представником не подавався, хоча про таке право їх подати у термін до 03 червня 2020 року їм було роз`яснено.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції правильно виходив із того, що на підтвердження своїх вимог ОСОБА_1 не було надано об`єктивних і переконливих доказів, які вказували би про батьківство відповідача щодо ОСОБА_4 .

Оскільки позов не ґрунтується на обставинах, на існуванні яких наполягала позивач, тому в його задоволенні відмовлено.

Як з`ясовано судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 , батьками якого відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , що видане 15 жовтня 2001 року Дубенським відділом РАГС, вказані ОСОБА_8 (батько) і ОСОБА_1 (мати).

Вважаючи, що насправді батьком дитини є ОСОБА_2 , оскільки при реєстрації народження сина батька записано зі слів матері, у лютому 2018 року в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом про визнання за відповідачем батьківства щодо ОСОБА_4 .

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні справи до застосування не підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягала позивач, суд першої інстанції обґрунтовано залишив вимоги ОСОБА_1 без задоволення.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

З роз`яснень, даних Пленумом Верховного Суду України у пунктах 4, 9 своєї постанови від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вбачається, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК України, приймаються до судового розгляду, якщо зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК України).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

Пунктом 3 цієї постанови Пленуму Верховного суду України також роз`яснено, що оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КЗпШС України, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 ІНФОРМАЦІЯ_1 , необхідно застосовувати відповідні норми КЗпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства.

Відповідно до ст. 53 КЗпШС України походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір`ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають в шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків, батьківство може бути встановлене в судовому порядку. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Щодо доводів апеляційної скарги про достатність допустимих і переконливих доказів на підтвердження обставини батьківства відповідача, то колегія суддів не може погодитися з ними. Так, у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 ствердив про спільне проживання та ведення господарства обома сторонами до народження ОСОБА_4 . В той самий час, ці обставини побічно (зі слів матері) підтвердив як свідок і сам ОСОБА_4 , який також зазначав і про те, що ОСОБА_2 з ним періодично спілкувався, вони разом відпочивали та ночували вдома у відповідача.

Апеляційний суд вважає, що показання ОСОБА_4 не можна брати до уваги, оскільки він є заінтересованою особою, адже від вирішення спірних відносин залежить факт визнання батьківства якраз щодо нього.

Самі ж по собі свідчення ОСОБА_9 за відсутності інших доказів обґрунтованих, достатніх, переконливих і об`єктивних, які не ґрунтувалися би на припущеннях, не є такими, що можуть бути покладені в основу судового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Окрім того, 27 вересня 2018 року за клопотанням представника позивача було призначено судово-генетичну експертизу, на вирішення якої постановлено питання про те, чи є ОСОБА_2 батьком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Між тим, з повідомлення судового експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру встановлено, що 14 листопада 2018 року для відбору експериментальних зразків ОСОБА_2 та дитина ОСОБА_4 не з`явилися, в зв`язку з чим відбір порівняльних зразків не проводився. З огляду на це було визнано неможливим проведення експертизи.

Згідно зі ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто з цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Як убачається, відповідача жодного разу не було повідомлено належним чином про час і місце розгляду справи, тому що судові повістки поверталися з відміткою про невручення через закінчення строку зберігання. Тобто ОСОБА_2 міг не знати і про проведення судової експертизи та про виклик його на 14 листопада 2018 року до судового експерта для відбору експериментальних зразків.

Натомість неявка ОСОБА_4 правильно оцінена судом попередньої інстанції як така, що унеможливила проведення судової експертизи, від наслідків якої залежало питання визнання батьківства щодо нього. Тому саме він через свою поведінку не забезпечив здобуття допустимих і належних доказів на свою користь.

Решта аргументів апеляційної скарги на увагу колегії суддів не заслуговують через їх необґрунтованість.

Покликання суду першої інстанції на норми Сімейного кодексу України при ухваленні рішення замість належної ст. 53 КЗпШС України не призвели до помилкового вирішення справи, а тому не впливають на правильність його висновків про відмову в позові.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Спонуканнями для залишення апеляційної скарги без задоволення відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 368, 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шевчука Віктора Миколайовича залишити без задоволення, а рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 30 березня 2020 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 07.07.2020

Головуючий : С.В. Хилевич

Судді: Н.В.Бондаренко

С.С.Шимків