Березівський районний суд Одеської області
10.12.2020
Справа № 494/283/20
Провадження № 2/494/306/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2020 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

судді Римаря І.А.,

за участю: секретаря судового засідання Козубенко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду м. Березівка Одеської області цивільну справу №494/283/20 за позовом ОСОБА_1 до Березівського територіального центру соціального обслуговування Одеської області про визнання права власності ,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Березівського районного суду Одеської області перебуває на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Березівського територіального центру соціального обслуговування Одеської області про визнання права власності

Ухвалою суду від 16.03.2020 року відкрито провадження по справі

У своїй заяві позивач зазначив, що в березні 1998 року він домовився з начальником управління соціального захисту населення Березівської РДА Одеської області про купівлю квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується реєстраційним посвідченням на квартиру, яка належить державним, кооперативним, суспільним установам чи організаціям, виданим Одеським міським бюро технічної інвентаризації 24.02.1998 року. Відповідно до даного посвідчення вищевказана квартира на підставі рішення Березівського міськвиконкому від 11.02.1998 року за №02 зареєстрована та належить Березівському відділу соціальної допомоги. Право власності зареєстровано у книзі за №2 реєстр 246 за №02. Оскільки вищезазначена квартира була в занедбаному стані, тривалий час у неї ніхто не проживав, то відповідач вирішив продати її, про, що свідчить протокол загальних зборів відділення соціальної допомоги населення. Усі перемови з питання купівлі квартири позивач проводив з начальником управління соціальної допомоги населення ОСОБА_2 . Саме з ним були обумовлені усі умови договору. 11.03.1998 року позивач перерахував на рахунок відповідача суму коштів за купівлі квартири. Одночасно, звернувся до Одеського МБТІ для виготовлення технічного паспорту та довідки-характеристики, оскільки нотаріус повідомив про необхідність їх для оформлення договору купівлі-продажу. Після, позивач отримав ключі від дверей та став користуватись нерухомістю. Позивач вказує, що неодноразово звертався до нотаріуса для укладення договору купівлі-продажу, однак представник відповідача не з`являвся. Отримавши кошти відповідач ухиляється від нотаріального оформлення договору, мотивуючи тим, що змінились умови. За таких обставин позивач, звернувся до суду з вимогою про визнання право власності на однокімнатну квартиру, розташовану по АДРЕСА_2 .

Відповідно до наказу №5-од про організацією Березівського районного суду Одеської області на час дії карантину ( втратив чинність у зв`язку з Наказом Березівського районного суду Одеської області №26 ОД від 07.12.2020 року), постанови Кабінету Міністрів України №211 від

11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (з відповідними змінами), Постанови КМУ №392 від 20 травня 2020 року «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» ( з подальшими змінам) та відповідно до статті 29 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, установлено з 12.03.2020 року до 31.12.2020 року на усій території України карантин. Згідно з рекомендаціями МОЗ України громадянам серед інших заходів запропоновано залишатися вдома, тримати дистанцію, дбати про власну безпеку.

Справа неодноразово відкладалась у зв`язку з дією карантину на території України.

Ухвалою суду від 05.10.2020 року за клопотанням позивача замінено відповідача Березівську районну державну адміністрацію відділ соціального захисту населення на Березівський територіальний центр соціального обслуговування Одеської області.

Ухвалою суду від 19.10.2020 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання 10.12.2020 року позивач або представник не з`явилися, водночас 10.12.2020 року представник позивача надіслала до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, на позовних вимогах наполягає та просять задовольнити позов.

Представник відповідача у судові засідання також не з`явився. Разом з цим, 10.08.2020 року начальник Григорян А.Г. подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позовної заяви не заперечує (а.с.60).

За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вважає зазначити, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку про розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши і проаналізувавши докази, суд встановив наступне.

Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільно процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) «Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів».

Згідно зі ст. 12 ЦПК України «Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін». Згідно зі ст. 13 ЦПК України «Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках». Крім того згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України «Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом».

Суд вважає зазначити, що відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу підставу та предмет позову може визначити виключно позивач. Суд не вправі визначити предмет, підставу (інше) позову також у зв`язку із принципом змагальності цивільного процесу.

З позовної заяви вбачається, що позивач у березні 1998 року домовився з начальником управління соціального захисту населення Березівської РДА в Одеській області про купівлю квартири АДРЕСА_1 . З ним обумовлено усі істотні умови договору, в тому числі щодо ціни, оформлення договору, тощо.

Також, позивач у позові посилається на те, що оформити договір купівлі-продажу квартири не виявилось можливим у зв`язку з тим, що відповідач ухиляється від нотаріального оформлення договору.

За таких підстав, просить у вимогах позовної заяви визнати за ним право власності на вищевказане нерухоме майно.

Суд вважає заначити, що у Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України). Зокрема визначено, що визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод(1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст.1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах,передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Позивач у позові посилається на ст.ст.47,224,227 Цивільного кодексу в редакції 1963 року, Закону України «Про власність», оскільки угоду було укладено і виконано у повному обсязі у березні 1998 року.

Суд вважає зазначити, що право власності може виникати в розумінні ЦК України лише з дійсних договорів.

Відповідно до ч. 1ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно із п. 2постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

За змістом ст. ст.57,58 Конституції України,ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.

Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у 1998 році, для їх врегулювання необхідно застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Статтею 227 ЦК України 1963 року, який був чинним на час укладення вказаного спірного договору, передбачено, що договір купівлі-продажу укладається в письмовій формі та підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. Недотримання даної вимоги тягне за собою недійсність договору (ч. 1ст. 47 ЦК України).

Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обовязковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною.

Оскільки для договорів купівлі-продажу нерухомого майна встановлено письмову форму договору з обов`язковим нотаріальним посвідченням, то передумовою виникнення права власності

на нерухоме майно з такого договору є визнання його дійсним.

Проте позивач не заявив позовну вимогу про дійсність договору купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна.

Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги про визнання права власності за позивачем на даний об`єкт нерухомості не підлягає до задоволення як передчасні, оскільки діючим законодавством не встановлено такого способу захисту прав покупця у разі безповоротного ухилення продавця від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу.

Більш того, саме під час розгляду вимоги про визнання договору купівлі-продажу, суд може досліджувати правомірність підстав для визнання його дійсним.

Рішення повинно відповідати вимогам Цивільно-процесуального кодексу України бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями 12, 13, 229, 265, 273 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Березівського територіального центру соціального обслуговування Одеської області про визнання права власності - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з моменту його проголо ня.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відповідно до п.3 Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Позивач ОСОБА_1 (проживає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач Березівський територіальний центр соціального обслуговування Одеської області (вул. Лікарняна, 6 м. Березівка, Одеська область 67300).

Суддя І.А. Римар