Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Арапіної Н.Є.

з секретарем Кацап В.Р.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ в натурі майна, що є в спільній частковій власності,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ в натурі майна, що є в спільній частковій власності, зобов`язання вчинити певні дії. Свої вимоги мотивувала тим, що позивачу на праві приватної спільної часткової власності належить 29/100 частини, а відповідачу 71/100 частини житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Житловий будинок , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , багатоквартирний, трьохкімнатний та складається з приміщень: НОМЕР_3 - кухня 1 площею 10,5 кв.м, житлова кімната 2 площею 7,3 кв. м, коридор 3 площею 4,1 кв.м, веранда І площею 8,4 кв.м.; НОМЕР_2 - коридор 1 площею 6,4 кв.м., кухня 2 лощею 7,3 кв.м., житлова кімната 3 площею 13,3 кв.м. Згідно висновку експерта № 1-03/12 за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження від 03 грудня 2018 року з технічної точки зору можливо виділити в натурі частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , належну ОСОБА_3 , яка становить 29/100 та складається з приміщення коридору № 1 площею 6,4 кв.м, кухні № 2 площею 7,3 кв.м, житлової кімнати № 3 площею 13,3 кв.м, всього площею 27,0 кв.м., що складає НОМЕР_2 . У зв`язку з чим просить виділити в натурі у власність ОСОБА_1 29/10 частини будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається з приміщення коридору № 1 площею 6,4 кв.м, кухні № 2 площею 7,3 кв.м, житлової кімнати № 3 прощею 13,3 кв.м, що складає НОМЕР_2 ; зобов`язати реєстратора прав на нерухоме майно зареєструвати право власності за окремим реєстраційним номером, як приватну власність за ОСОБА_1 НОМЕР_2 що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з приміщення коридору № 1 площею 6,4 кв.м, кухні № 2 площею 7,3 кв.м, житлової кімнати № 3 прощею 13,3 кв.м, що складає НОМЕР_2 .

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 січня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження.

11 квітня 2019 року ухвалою суду у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 про прийняття зустрічного позову відмовлено.

26 червня 2019 року ухвалою суду визнано заявлений представником відповідача ОСОБА_4 відвід головуючому судді необґрунтованим, провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ в натурі майна, що є в спільній частковій власності, зобов`язання вчинити певні дії зупинено, справу передано для її вирішення у порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

03 липня 2019 року ухвалою суду у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_4 про відвід головуючого судді Арапіної Н.Є. подану в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ в натурі майна, що є в спільній частковій власності, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

24 липня 2019 року ухвалою суду відновлено провадження по справі.

05 листопада 2019 року ухвалою суду витребувано у Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна ( 01001 , м. Київ, вул. Трьохсвятительська 4-В) належним чином завірені матеріали інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, 05 листопада 2019 року ухвалою суду провадження у справі зупинено на час проведення судової будівельно-технічної експертизи.

13 травня 2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Незалежний інститут судових експертиз» повернуто цивільну справу без виконання через невиконання клопотання експерта про оплату вартості експертного дослідження.

14 травня 2020 року ухвалою суду відновлено провадження по справі.

25 червня 2020 року ухвалою суду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ в натурі майна, що є в спільній частковій власності, зобов`язання вчинити певні дії залишено без розгляду в частині позовних вимог про зобов`язання реєстратора прав на нерухоме майно зареєструвати право власності за окремим реєстраційним номером, як приватну власність за ОСОБА_1 НОМЕР_2 що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з приміщення коридору № 1 площею 6,4 кв.м, кухні № 2 площею 7,3 кв.м, житлової кімнати № 3 прощею 13,3 кв.м, що складає НОМЕР_2 .

25 червня 2020 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог.

Позивач в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представництво інтересів здійснював ОСОБА_4 .

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.

Позивачу на праві приватної спільної часткової власності належить 29/100 частини, а відповідачу 71/100 частини житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8, 9, 10, 11-12, 13-14).

Житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , багатоквартирний, трьохкімнатний та складається з приміщень: НОМЕР_3 кухня 1 площею 10,5 кв.м, житлова кімната 2 площею 7,3 кв. м, коридор 3 площею 4,1 кв.м, веранда І площею 8,4 кв.м.; НОМЕР_2 коридор 1 площею 6,4 кв.м., кухня 2 лощею 7,3 кв.м., житлова кімната 3 площею 13,3 кв.

м (а.с. 16-20). Позивач просила виділити в натурі житлові приміщення в житловому будинку за адресою : АДРЕСА_1 , а саме: коридор № 1 площею 6,4 кв.м, кухню № 2 площею 7,3 кв.м, житлову кімнату № 3 площею 13,3 кв.м, що складає НОМЕР_2 та 29 /100 реальних часток від всього домоволодіння.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на відокремленість її частки та можливість виділу її в натурі.

На підтвердження позовних вимог позивач надала суду висновок експерта № 1-03/12 за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження від 03 грудня 2018 року, відповідно до якого з технічної точки зору виділити в натурі частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , належну ОСОБА_3 , яка становить 29/100 та складається з приміщення коридору № 1 площею 6,4 кв.м, кухні № 2 площею 7,3 кв.м, житлової кімнати № 3 площею 13,3 кв.м, всього площею 27,0 кв.м., що складає НОМЕР_2 , можливо (а.с. 29-42).

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Представник відповідача позовні вимоги про виділ позивачу в натурі житлові приміщення в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: коридор № 1 площею 6,4 кв.м, кухню № 2 площею 7,3 кв.м, житлову кімнату № 3 площею 13,3 кв.м, що складає НОМЕР_2 загальною площею 27,0 кв.м та 29/ 100 реальних часток від всього домоволодіння, визнав повністю.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно частини другої статті 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) житлового будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 1622/16834/12 (касаційне провадження № 61-4936св18).

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі - Інструкція).

Згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції, поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Судом встановлено, що позивачу на праві приватної спільної часткової власності належить 29/100 частини, а відповідачу 71/100 частини житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки згідно висновку експерта № 1-03/12 за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження від 03 грудня 2018 року з технічної точки зору можливо виділити в натурі частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , належну ОСОБА_3 , яка становить 29/100 та складається з приміщення коридору № 1 площею 6,4 кв.м, кухні № 2 площею 7,3 кв.м, житлової кімнати № 3 площею 13,3 кв.м, всього площею 27,0 кв.м., що складає НОМЕР_2 , тому суд приходить висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ в натурі майна, що є в спільній частковій власності повністю: провести розподіл житлового будинку з господарськими та побутовими будовами та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , наступним чином: виділити ОСОБА_1 в натурі НОМЕР_2 в житловому будинку, загальною площею 27,0 кв.м, а саме: житлову кімнату № 3 площею 13,3 кв.м, коридор № 1 площею 6,4 кв.м, кухню № 2 площею 7,3 кв.м, що складає 29/100 реальних часток від всього домоволодіння.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Також, позивач просив про стягнення з відповідача Ѕ частину витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

10 квітня 2018 року між позивачем та адвокатом Мельник Олексієм Васильовичем було укладено договір про надання правничої допомоги, відповідно до умов якого позивач замовив надання юридичних послуг, які полягають в юридичному консультуванні, підготовці процесуальних документів та участі у судових засіданнях (а.с. 44 зв.).

Вартість витрат на правову допомогу позивач підтверджує актом виконаних робіт (наданих послуг) від 03 грудня 2018 року на суму 9900,00 грн. (а.с. 43).

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Нормами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Однак позивачем не надано належних та допустимих доказів оплати вартості наданої правової допомоги, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За встановлених обставин, суд приходить висновку про відмову у задоволенні вимог про стягнення з відповідача Ѕ частини витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

Крім того, позивач просить про стягнення з відповідача Ѕ частину витрат на проведення експертного дослідження у розмірі 4950,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Як вбачається з п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Однак позивачем не надано належних та допустимих доказів оплати вартості витрат на проведення експертного дослідження, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2834,05 грн. відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір".

Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З урахуванням викладеного суд приходить висновку про повернення позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме у розмірі 1417,03 грн.

Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір немайнового характеру на користь позивача в сумі 1417,03 грн.

Керуючись ст.ст. 41, 129 Конституції України, ст.ст. 22, 183, 238, 356, 358, 364, 367, 379, 380, 382 ЦК України, Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 95, 133, 141, 223, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ в натурі майна, що є в спільній частковій власності задовольнити повністю.

Провести розподіл житлового будинку з господарськими та побутовими будовами та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , наступним чином: виділити ОСОБА_1 в натурі НОМЕР_2 в житловому будинку, загальною площею 27,0 кв.м, а саме: житлову кімнату № 3 площею 13,3 кв.м, коридор № 1 площею 6,4 кв .м , кухню № 2 площею 7,3 кв .м, що складає 29/100 реальних часток від всього домоволодіння.

Зобов`язати Управління державного казначейства Дніпровського району м. Києва повернути ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір у розмірі 1417 (одна тисяча чотириста сімнадцять) грн. 03 коп. відповідно до квитанції № 35631 від 18 грудня 2018 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , витрати зі сплати судового збору у розмірі 1417 (одна тисяча чотириста сімнадцять) грн. 03 коп.

У стягненні витрат на професійну правничу допомогу та витрат на проведення експертного дослідження відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 03 липня 2020 року.

Суддя Н.Є.Арапіна