Справа № 404/7605/18
Номер провадження 2/404/3660/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді Іванової Н.Ю.

при секретарі - Гуйван О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 17 624 грн. 53 коп. за кредитним договором № б/н від 17 березня 2016 року та судові витрати у розмірі 1762 грн.

В обґрунтування поданої позовної заяви зазначено, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 17 березня 2016 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Вказано, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Копії Витягу з «Умов та правил надання банківських послуг» та Витягу з «Тарифів Банку» додаються до позовної заяви.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 Договору.

Овердрафт (п. 1.1.1.63 договору) - короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його Рахунку в розмірі ліміту кредитування.

Відносини між банком та клієнтом, які регулюються договором про надання банківських послуг можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього Договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження по питанням банківського обслуговування з клієнтом через web¬cam банку (www.privatbank.ua) або інший інтернет/SMS-pecypc, зазначений банком.

Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) ПАТ КБ «Приватбанк», що діяв на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 29 липня 2009 року, а зараз діє на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 05 жовтня 2011 року керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує «Умови та правила надання банківських послуг», які є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Формулярами та стандартними формами є саме «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua; згідно яких обслуговується відповідач.

Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в ПАТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Одночасно із вищезазначеним свідченням приєднання до угоди відповідача, дія договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів, що повністю узгоджується з ч. 2. ст. 642 ЦК України, згідно якої особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.

Пунктом 1.1.3.2.4 договору для ПАТ КБ «Приватбанк» передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору. При цьому у сторін договору виникають обов`язки: у кредитора - інформування позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 договору; у позичальника: отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках (п. 1.1.2.1.5 договору).

На підставі п. 1.1.5.2 Договору, неотримання або несвоєчасне отримання клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє Клієнта від виконання його зобов`язань за даним договором.

Згідно п.п. 1.1.6.1,1.1.6.2 договору зміни в «Умови та правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв`язку, серед яких: офіційний сайт банку www.privatbank.ua, SMS - повідомлення клієнтам про зміни даних правил, клієнтські виписки, інші канали інформування.

У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів Банку» клієнт має право надати банку заяву про розірвання договору виконавши умови п. 2.1.1.5.4 Договору.

АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідач зобов`язався: на підставі п. 2.1.1.5.5 договору погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором; слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 договору, а у разі невиконання зобов`язань за договором, у відповідності до п. 2.1.1.5.6, на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку.

Пунктом 2.1.1.12.1 договору сторонами погоджено, що зобов`язання клієнта з повернення тіла кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто загальна заборгованість клієнта є борговими зобов`язаннями.

Відповідно до п. 2.1.1.3.3 договору відповідач доручив банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартість послуг, визначену тарифами банку при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових зобов`язань згідно п.п. 2.1.1.12.9 договору, списувати з будь-якого рахунку відкритого в банку (у т.ч. з карткового рахунку) грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань, у тому числі мінімального обов`язкового платежу. Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядку.

На підставі п. 2.1.1.12.2 договору, сплату процентів за користування кредитом клієнт здійснює шляхом надання доручення банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих процентів (договірне списання).

Якщо на дату нарахування процентів клієнт використав всю суму кредиту, сторони узгодили збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань за кредитом, що мала місце на дату нарахування процентів.

Згідно п. 2.1.1.12.2 договору в разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти в розмірі, зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/kredity/, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Договору.

У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом згідно п. 2.1.1.12.2.1. договору клієнт сплачує банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в тарифах, що діють на дату нарахування.

При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п. 2.1.1.12.6.1. договору на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/kredity/. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України та п. 2.1.1.7.6 договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500.00 грн. (в еквіваленті 500,00 грн. за кредитними картками, відкритим у валюті USD) + 5% від суми позову.

Відповідно до п.п. 2.1.1.4.2, 2.1.1.4.6. договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим договором.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 18 жовтня 2018 року має заборгованість - 17624 грн. 53 коп., з яких: 2621 грн. 91 коп. - тіло кредиту; 740 грн. 16 коп. - нараховано відсотків за користуванням кредитом; 12947 грн. 01 коп. - нараховано пені; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 815 грн. 45 коп. - штраф (процентна складова).

Відповідно до п. 1.1.7.11. договору, договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо і на протязі цього строку жодна з сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той же строк.

Пунктом 1.1.7.43. Договору сторони визнали, що дія договору закінчується в момент закриття; останнього рахунку/депозиту клієнта, відкритого в рамках Договору або підпадаючого під дію договору, а також при закінченні використання послуг банка, передбачених договором. За наявної у клієнта в момент закриття останнього рахунку клієнта непогашеної заборгованості перед банком по договору, в тому числі по овердрафту, а також заборгованості по сплаті комісії перед банком, дія договору закінчується після повного погашення заборгованості.

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів ПАТ КБ «Приватбанк».

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда Іванової Н.Ю. від 21 листопада 2018 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін /а.с.37-38/.

26 червня 2019 року від представника відповідача - адвоката Любович О.Ю. до суду надійшла зустрічна позовна заява, відповідно якої вона просила прийняти зустрічний позов ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору б/н від 17 березня 2016 року до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднати вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом, стягнути з АТ КБ «Приватбанк» судові витрати по справі, які складаються з судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп. та витрати за надану професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн.

В обґрунтування поданої зустрічної позовної заяви зазначено, що 21 листопада 2018 року Кіровським районним суду м. Кіровограда відкрито провадження по справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 17 624 грн. за кредитним договором б/н від 17 березня 2016 року, а також 1762 грн. судового збору.

ОСОБА_1 дізнався про позовну заяву відносно себе 09 червня 2019 року, отримавши лист суду. Однак, у зв`язку із тим, що пошта за місцем його проживання не працює, відомостей про отримання в реєстрі відстеження поштових відправлень до теперішнього часу не має, про що свідчить роздруківка з офіційного сайту АТ Укрпошта.

Банк аргументує свою позовну заяву, посилаючись на те, що відповідно до підписаної заяви б/н від 17 березня 2016 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Клієнт підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить його підпис у заяві, зроблений 17 березня 2016 року.

Вважає вказаний договір кредиту незаконним та недійсним.

Вказано, що 17 березня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до відділення КБ «Приватбанк» з метою відкриття платіжної картки, на яку мав намір отримувати кошти (соціальні виплати, стипендію, допомогу від батьків). На вимогу працівників банку ним було надано документи, які підтверджують особу, а саме паспорт громадянина України. На момент підписання заяви - приєднання ОСОБА_1 був неповнолітнім (йому було 17 років) та не мав повної цивільної дієздатності для того, щоб укладати кредитні договори. Ця обставина була відома працівникам банку, про що свідчить надання копії паспорту ОСОБА_1 до первісної позовної заяви.

ОСОБА_1 є інвалідом дитинства, про що свідчить запис в пенсійному посвідченні серія НОМЕР_1 , виданому на ім`я його матері, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер пенсійної справи 119042. Дана обставина явно відстежується і під час спілкування з позивачем. Так на момент підписання анкети - заяви про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг працівник банку навіть не поцікавився чи є якість обмеження у позивача.

Вважає встановленим, що ОСОБА_1 на момент укладення кредитного договору був неповнолітнім та не мав повної цивільної дієздатності та крім того був інвалідом дитинства, а тому не міг повністю розуміти запропоновані банком умови. Фактично його було введено в оману, оскільки не роз`яснено всіх деталей та умов даного договору.

До моменту отримання первісної позовної заяви ОСОБА_1 не знав про порушення його законних прав при укладанні вказаного договору, вважав витрачені кошти своїми власними, будь-яких претензій від банку весь цей час не отримував. Батьки ОСОБА_1 своєї згоди на укладення кредитного договору з їх неповнолітнім сином не надавали, про наявність договору кредиту чи кредитного ліміту встановленого на платіжній картці не знали.

Тобто, фактично ОСОБА_1 дізнався про існування якоїсь заборгованості лише коли отримав лист з суду, що й спонукало його звернутись до суду із зустрічною позовною заявою /а.с.69-75/.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 серпня 2019 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору та об`єднано в одне провадження з первісним позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче засідання /а.с.91-92/.

15 жовтня 2019 року від АТ КБ «Приватбанк» до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно якого вказано, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua; https://client-bank. privatbank.ua, тарифами банку, які разом з цією заявою складають договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено, що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в заявці про приєднання.

Підписавши заяву банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умова та правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - договорі банківського обслуговування в цілому.

На підставі поданої заяви, що разом з Умовами та правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті банку складають договір про надання банківських послуг, відповідачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_2 - ключем до карткового рахунку є пластикова картка, яку отримав відповідач та мобільний телефон який вказав відповідач в заяві.

Вказано, що з моменту оформлення кредитного договору пройшло 3 роки, позичальник в банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював. Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості може слугувати розрахунок заборгованості, виписка по рахунку.

Вказано, що позивачем надана до суду копія анкети-заяви від 17 березня 2016 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що ОСОБА_1 висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчив, що «Я згоден (на) з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та банком договір про надання банківських послуг. Я ознайомився (лась) і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді…».

Також, до матеріалів позовної заяви долучено Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» з якого чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3,6% (43,2% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Тобто,Ю сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови.

Зазначено, що позичальником було укладено кредитний договір з кредитним лімітом в сумі 0 гривень (встановлення кредитного ліміту підтверджується довідкою банку, яка додається), який не виходить за межі дрібного побутового правочину. За таких обставин укладення даної угоди не потребує подальшої згоди батьків.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про незгоду батьків відповідача щодо дій по отриманню та користуванню кредитною карткою, поза як подібні претензії останні позивачу не висловлювали, що в свою чергу свідчить про їх схвалення такого правочину.

З моменту укладання кредитного договору ні позичальником, ні його батьками відповідного позову про визнання правочину недійсним в порядку ч. 2 ст. 222 ЦК України пред`явлено не було.

Згідно виписки по картрахунку вбачається, що до 14 жовтня 2016 року відповідач за первісним позовом користувався лише власними коштами, а банком відкрито рахунок з нульовим кредитним лімітом, що не суперечить чинному законодавству, адже особи віком від 14 до 18 років мають право самостійно укладати договори про відкриття банківських рахунків.

14 жовтня 2016 року (вже після досягнення клієнтом повноліття) банком на підставі раніше укладеного договору про надання банківського обслуговування в межах діючої платіжної схеми збільшено кредитний ліміт на картрахунку з 0 грн. до 500 грн. Можливість збільшення кредитного рахунку банком передбачена умовами договору.

Зазначено, що відповідач посилається на введення його в оману під час укладання договору не надаючи доказів про те, що саме не було до нього доведене, чим сам вводить суд в оману. В договорі прописана валюта кредитування, відсоткова ставка, винагороди, розмір платежу, відповідальність, права та обов`язки сторін договору та багато іншого.

До суду надано копію пенсійного посвідчення, згідно якого не встановлено чи визнана особа не дієздатною чи обмежено дієздатною, які юридичні наслідки має цей документ, чи мали право посадові особи надавати документи подібного характеру і взагалі порядок прийняття даного документу, як доказ, адже оригіналів діагнозу до суду не надано, також не надано чи дійсний цей діагноз на сьогоднішній день.

При оформленні кредитного договору позичальником були надані всі необхідні документи (паспорт, ІПН і тд.) з урахуванням аналізу яких співробітник банку не міг знати про можливу недієздатність з боку позичальника, більше того документ повністю відповідав загальним вимогам встановленим Постановою ВРУ «Про затвердження положень про паспорт громадянина України», тому співробітник банку не міг відмовити клієнту в частині оформлення кредиту.

Розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань в певні періоди часу.

На момент укладання кредитного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, зокрема надання кредиту позичальнику.

Кредитний договір укладений із ОСОБА_1 складається із: заяви позичальника, пам`ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів банку. Про згоду відповідача на укладення договору саме в такій формі та ознайомлення відповідача з умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами свідчить підпис відповідача за первісним позовом заяви позичальника.

Вказано, що банк вважає, що сума витрат, що заявлена представником відповідача значно перевищує встановлені діючим законодавством та нормативно - правовими актами граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, крім того така сума витрат є неспівмірною із складністю цивільної справи, яка віднесена судом до малозначних справ, а тому в разі наявності підстав для компенсації цих витрат, їх сума підлягає зменшенню.

Також, просив застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви /а.с.104-111/.

15 жовтня 2019 року від АТ КБ «Приватбанк» до суду надійшла заява про застосування строків позовної давності до зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 про визнання недійсним кредитного договору, відповідно якої банк просив застосувати у справі вимоги ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України про пропуск строку позовної давності на подання зустрічного позову від 14 червня 2019 року ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору, відмовити у повному обсязі у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору.

Вказано, що відповідач ОСОБА_1 просить визнати недійсним кредитний договір б/н від 17 березня 2016 року, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 . Але, про укладення між банком на відповідачем кредитного договору, останній дізнався у день його укладення 17 березня 2016 року. Вважає, що відповідачем пропущений встановлений ст. 257 ЦК України строк загальної позовної давності при зверненні до суду з позовними вимогами, заявленими у зустрічній позовній заяві /а.с.113/.

05 грудня 2019 року від представника відповідача до суду надійшла заява, відповідно якої вона просила прохальну частину зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 викласти в наступній редакції:

- відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 17 березня 2016 року у розмірі 17 624 грн. 53 коп. та судових витрат у розмірі 1762 грн.;

- визнати недійсним кредитний договір б/н від 17 березня 2016 року;

- стягнути з позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу, розмір яких становить 6 000 грн.,

- стягнути з позивача понесені витрати на оплату судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп.

05 грудня 2019 року від представника відповідача до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно якої вказано, що ОСОБА_1 не здогадувався про існуючі кредитні правовідносини, тому що не підписував кредитний договір. Тому, про порушення свого права він дізнався тільки коли отримав позовну заяву та ухвалу про відкриття провадження. Відповідно до ч. 4 ст. 261 ЦК України, у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття, тобто в даному випадку позовна давність почалася 21 липня 2016 року. Зустрічна позовна заява подана 14 червня 2019 року, тобто в межах строку позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні заяви банку про застосування наслідків пропуску позовної давності на подання зустрічної позовної заяви.

ОСОБА_1 на час підписання анкети-приєднання в березні 2016 року був неповнолітнім, мав обмежену дієздатність, окрім того був дитиною - інвалідом, мав зовнішні ознаки інвалідності. Він підписував анкету-приєднання для отримання карткового рахунку. Ніякої мови про підписання кредитного договору з банком в анкеті не йшло. Окремо ніяких кредитних договорів ОСОБА_1 не підписував, заяв про надання йому кредитних лімітів не висловлював.

Факт того, що ОСОБА_1 жодного разу не звертався в Приватбанк свідчить лише про необізнаність його щодо наявності будь-якої заборгованості, яка не може мати місце якщо ОСОБА_1 навіть не здогадувався про кредит, який йому незрозумілим чином надали без його відома, без його згоди, без повідомлення останнього про його наявність.

ОСОБА_1 отримав кредитну картку, але ніяких кредитних коштів на картковому рахунку на час отримання не було, що підтверджується наданим банком розрахунком. Таким чином, він не міг обговорювати ніякі істотні умови щодо кредитних коштів, яких на його рахунку не було, до того ж він мав на час підписання анкети неповну дієздатність, так як був неповнолітнім.

Вказано, що оскільки ОСОБА_1 навчався в м. Кропивницькому, його батьки постійно висилали йому кошти на навчання, їжу, поточні потреби. Саме це зумовило ОСОБА_1 відкрити картковий рахунок. Договір про відкриття кредитної лінії відповідачем не підписувався. Надання будь-яких коштів відповідачу без погодження з ним не є кредитним договором, не є правомірним правочином як-то намагається довести банк. ОСОБА_1 не знав і не міг знати про надання йому кредитних коштів, він не мав наміру підписувати з банком кредитний договір, не бажав цього, саме це зумовило звернутись до суду за захистом його порушених прав.

Зазначено, що на теперішній час сума витрат на оплату професійної правничої допомоги зросла в зв`язку із виконанням адвокатом робіт.

10 січня 2020 року від банку до суду надійшли заперечення та відзив на заяву про уточнення позовних вимог за зустрічним позовом, аналогічні поданому банком 15 жовтня 2019 року відзиву.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти задоволення зустрічної позовної заяви заперечив.

Представник відповідача просила у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічну позовну заяву задовольнити.

Суд, в межах наданих доказів, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості не підлягає задоволенню, а зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судом встановлено, що 17 березня 2016 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

У заяві зазначено, що відповідач, згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, відповідач має заборгованість за договором б/н від 17 березня 2016 року станом на 18 жовтня 2018 року у розмірі 17 624 грн. 53 коп., яка складається із: 2621 грн. 91 коп. - тіло кредиту, 740 грн. 16 коп. - нараховано відсотків за користування кредитом, 12947 грн. 01 коп. - нараховано пені, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 815 грн. 45 коп. - штраф (процентна складова).

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач зазначав, що 17 березня 2016 року між банком та відповідачем укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

За змістом пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Пунктом другим частини першої статті 30 ЦК України визначено, що цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Відповідно до частини першої статті 34 ЦК України повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття).

Згідно з частинами першою та другою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто станом на день укладення оспорюваного кредитного договору, йому виповнилось 17 років.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (частина друга статті 203 ЦК України).

За положеннями частин першої і третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, оскільки договір було укладено з відповідачем, який не мав повної цивільної дієздатності, що є підставою для відмови у задоволенні первісного позову та до задоволення зустрічного позову про визнання недійсним кредитного договору.

Доводи представника банку про те, що кредитний ліміт було установлено на платіжну карту відповідача після досягнення ним повноліття не мають правового значення, оскільки кредитний договір, складовими якого є заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, був укладений у 2016 році, коли відповідач не мав повної цивільної дієздатності.

Для укладання кредитного договору, фізична особа повинна мати повну цивільну дієздатність, усвідомлювати наслідки вчинення такого правочину, а у разі її відсутності на час укладання договору, такий договір за вимогами статті 215 ЦК України може бути визнано недійсним.

Безпідставними також є посилання банку на положення пункту 4 частини першої статті 32 ЦК України, яким передбачено укладання неповнолітньою особою договору банківського вкладу та розпорядження коштами, які знаходяться на вкладному рахунку, оскільки нормами цієї статті визначено неповну цивільну дієздатність осіб від 14 до 18 років, обсяг якої дає право цим особам розпоряджатися своїм заробітком, відкривати вкладні рахунки, накопичувати кошти, тобто вчиняти дії, які позитивно впливатимуть на розвиток фізичної особи та її самостійності, а не право на укладання кредитних договорів. При цьому, за наявності достатніх підстав суд за заявою батьків (усиновлювачів), піклувальника, органу опіки та піклування може обмежити право неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією чи іншими доходами або позбавити її цього права.

Не є переконливими та не впливають на вирішення справи і доводи про те, у 2016 році особу позичальника, ідентифіковано під час укладання ним заяви-анкети, а тому не було необхідності повторно ідентифікувати клієнта при встановленні кредитного ліміту, оскільки беззаперечною підставою для визнання оспорюваного кредитного договору недійсним є саме укладення його особою, яка не мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, тобто ідентифікуючи особу банк зобов`язаний був переконатись у тому, що укладає договір з особою, яка має повну цивільну дієздатність.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 та 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на викладене, вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору є законними та обґрунтованими.

Посилання представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» з приводу того, що зустрічний позов подано з порушенням строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову, не ґрунтується на законі.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки (ст. 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленого до ухваленні ним рішення.

Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч. 3,4 ст. 267 ЦК України).

Представник ОСОБА_1 зазначала, що він не здогадував про існуючі кредитні правовідносини, тому що не підписував кредитний договір. Про порушення свого права дізнався тільки коли отримав позовну заяву та ухвалу про відкриття провадження. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 261 ЦК України, у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що позивач про існування кредитних правовідносин дізнався 09 червня 2019 року отримавши лист від суду, з зустрічною позовною заявою звернувся 26 червня 2019 року, отже строк позовної давності не пропущено.

Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 знав про існування кредитного договору значно раніше, представником банку надано не було. За таких обставин, відсутні підстави для застосування до даних правовідносин позовної давності.

Щодо стягнення з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правову допомогу в розмірі 6000 грн., суд дійшов до наступного висновку.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою, що передбачено ст.15 ЦПК України.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

До суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача адвокатом Любович О.Ю. було надано наступні документи: попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, договір про надання правової допомоги, копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордер, розрахунок суми гонорару за надану професійну (правничу) допомогу, квитанцію до прибуткового касового ордера № 72 від 27 вересня 2019 року та квитанцію до прибуткового касового ордера № 42 від 26 червня 2019 року.

Згідно розрахунку суми гонорару за надану професійну правничу (правову) допомогу, адвокатом Любович О . Ю . визначено вартість наданих послуг згідно вказаного розрахунку: попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин, узгодження правової позиції - 2 години - 500 грн., вивчення кредитного договору, розрахунків позивача щодо заборгованості за кредитним договором - 2 години - 700 грн., вивчення та правовий аналіз матеріалів справи, практики суду по спірному питанню - 1 година - 500 грн., копіювання та завірення копій додатків для зустрічної позовної заяви - 1 година - 200 грн., підготовка процесуальних документів, подання зустрічної позовної заяви д Кіровського районного суду м. Кіровограда - 3 години - 1500 грн., участь в судових засіданнях - 2500 грн.

Зважаючи на викладене, враховуючи характер виконаної представником позивача роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає за необхідне стягнути витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 гривень.

В зав`язку з задоволенням зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору, позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, з банку підлягає також стягненню на користь ОСОБА_1 сплачений ним при поданні позову судовий збір, у розмірі 768 грн. 40 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4,12,13,76-81,137,141,259,263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору - задовольнити.

Визнати недійсним кредитний договір, укладений 17 березня 2016 року між Публічним акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 .

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн. та 768 грн. 40 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», місцезнаходження: вул. Грушевського, 1 Д, м. Київ, ;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 .

Повний текст судового рішення складено 24.01.2020 року.

Суддя Кіровського Н. Ю. Іванова

районного суду

м.Кіровограда