Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа №711/9909/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

08 січня 2020 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Позарецької С.М.,

при секретарі Семиволос І.М., Осадчій А.Ю.,

представника позивача

адвоката Хмельницької Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 31 липня 2018 року, останнім місцем проживання якого є: АДРЕСА_1 . Тож, ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина після смерті ОСОБА_4 у вигляді 3/10 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 .

Крім того, правовстановлюючим документом на спадкове майно є свідоцтво про право власності, видане ЖЕВ Черкаського міськвиконкому 29.11.1989. Даний факт підтверджується довідкою КП ЧООБТІ від 03 серпня 2018 року.

Зазначено, що позивач є спадкоємцем першої черги, а також спадкоємицею першої черги є його рідна сестра ОСОБА_2 (відповідач по справі).

Вказує, що на день смерті спадкодавця (батька) він проживав разом з ним та був зареєстрований за однією адресою, а саме: АДРЕСА_1 , а тому вважається таким, що фактично прийняв спадщину після ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

До того ж, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 був учасником Великої Вітчизняної війни, мав травми, у зв`язку з чим був особою з інвалідністю і потребував сторонньої допомоги, яку він йому надавав, а також у зв`язку з інвалідністю, йому було надано Департаментом соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації пільговий автомобіль, яким він (позивач) мав право керувати, а саме: возити батька.

Вказує, що під час консультації у Другій Черкаській державній нотаріальній конторі було переглянуто його документи на спадкове майно та з`ясовано, що в нього відсутній оригінал правовстановлюючого документу та роз`яснено, що при відсутності такого документу не можливо оформити спадкові права в нотаріальному порядку після смерті ОСОБА_4 на 3/10 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , а також зазначено, що при відсутності будинкової книги, або довідки про склад сім`ї, з якої вбачалося б, що він на день смерті спадкодавця був зареєстрований з ним за однією адресою, не можливо оформити спадкові права в нотаріальному порядку.

Крім того, 31.10.2018 нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Демиденко О.А. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Також, нотаріус зазначив, що спадкодавець ОСОБА_4 склав заповіт на ім`я своєї дочки ОСОБА_2 . Отож, ОСОБА_2 , має право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 .

Зазначає, що на день смерті ОСОБА_4 , останній був людиною пенсійного віку - непрацездатний за віком, тому він має право на обов`язкову частку незалежно від заповіту, а саме, - за законом він мав би право успадкувати 1/2 частину спадкового майна з 3/10 частин спадкового майна це є 3/20 (3/10:2=3/20), а іншу Ѕ частину спадкувала б його рідна сестра ОСОБА_2 за законом.

Тож, позивач вважає, що згідно із ст. 1241 ЦК України він має право успадкувати половину частки спадкового майна, яка належала б йому за законом, а саме 3/40 частини домоволодіння (3/20:2= 3/40) в АДРЕСА_1 .

Враховуючи зазначене вище, позивач просить суд, - визнати за ним, ОСОБА_1 , право власності в порядку спадкування за законом на 3/40 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду від 29.12.2018 вказану цивільну справу прийнято до провадження, відкрито провадження та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Проти такого порядку розгляду справи сторони не заперечували. До того ж, сторонам визначено строк для подання заяв по суті справи (а.с. 25). Учасники справи відзив на позов та письмові пояснення по суті позову не подали.

Ухвалою суду від 09.10.2019 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 156).

У судовому засіданні представниця позивача - адвокат Хмельницька Л.М. позовні вимоги, викладені у позовній заяві підтримала повністю, зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача, який проживав по АДРЕСА_1 і був власником 3/10 частин будинку із спорудами. Позивач має право на спадщину. Відповідач є рідною сестрою позивача і дочкою померлого. Позивач на час смерті батька проживав і був зареєстрований по АДРЕСА_1 разом із батьком. Тобто спадкодавець теж був зареєстрований за цією ж адресою, але будинкова книга не збереглася, хоча це підтверджується даними його паспорту. Позивач не відмовлявся від спадщини, проживав і був зареєстрований, і фактично прийняв спадщину за вказаною адресою. Після збігу шести місяців він звернувся до нотаріальної контори щодо видачі свідоцтва, але у нього був відсутній правовстановлюючий документ на вказане нерухоме майно і нотаріус йому відмовив у вчиненні нотаріальних дій через те, що померлий склав заповіт на відповідачку, а тому позивач претендує лише на обов`язкову частку, яка передбачена законом - 3/40 цього будинку. Оскільки позивач є пенсіонером з 2005 року і на день смерті - 22.09.2007 проживав разом з ним, так як останній був особою з інвалідністю і потребував сторонньої допомоги. А тому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Судовий збір просила залишити за позивачем.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з?явився, хоча про час, дату та місце проведення розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

У судове засідання відповідачка ОСОБА_2 не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, хоча була належним чином неодноразово повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. Відзив на позовну заяву не подано.

У судове засідання третя особа - ОСОБА_3 не з`явився, хоча про час, дату та місце проведення розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. 14.03.2019 надав до суд заяву про розгляд справи без його участі. Проти задоволення позову не заперечував.

У судове засідання третя особа - ОСОБА_4 не з`явився, хоча про час, дату та місце проведення розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. 14.03.2019 надав до суд заяву про розгляд справи без його участі. Проти задоволення позову не заперечував.

У судове засідання третя особа - ОСОБА_3 не з`явився, хоча про час, дату та місце проведення розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. 04.03.2019 надав до суд заяву про розгляд справи без його участі. Проти задоволення позову не заперечував.

Суд, відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Заслухавши думку представника позивача, враховуючи думку третіх осіб, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином ОСОБА_4 , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 24.04.1949 (а.с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, про що 24.09.2007 Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області складено відповідний актовий запис № 2537 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 ).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, у вигляді 3/10 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , що належали останньому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_4 , видане ЖЕВ Черкаського міськвиконкому 29.11.1989 (а.с 12). Факт права власності ОСОБА_4 на вказане нерухоме майно підтверджується даними довідки КП ЧООБТІ від 03 серпня 2018 року №4168о (а. с. 11).

Крім того, як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20.05.2019, домоволодіння з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності в частках: ОСОБА_2 - 1/5 частина, ОСОБА_4 - 3/10 частини, ОСОБА_3 - 1/6 частина, ОСОБА_4 - 1/6 частина, ОСОБА_3 - 1/6 частина домоволодіння.

До кола спадкоємців першої черги входять позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та його рідна сестра ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3, яка є відповідачем по справі.

На момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно даних паспорта НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_4 , він був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , де і проживав до останнього разом з сином ОСОБА_1 , який зареєстрований за цією є адресою з 09.12.2006р. по 10.02.2015р. (паспорт серія НОМЕР_6 ) та є інвалідом 2 групи (2 група інвалідності встановлена з 21.06.2005р. по 31.07.2006р; в подальшому змінено групу інвалідності на 3 групу довічно), що підтверджується даними посвідчення серії НОМЕР_7 від 29.08.2005., тож вважається таким, що фактично прийняв спадщину.

Після смерті батька ОСОБА_1 звернувся до Другої черкаської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, проте 31.10.2018 постановою йому було відмовлено у вчинені нотаріальної дії (а.с. 18, 121).

З даної постанови вбачається, що під час вивчення документів спадкової справи, було встановлено, що 17.11.1983 року, спадкодавець ОСОБА_4 склав заповіт, зареєстрований в реєстрі за №2-5166, який посвідчений нотаріусом Другої Черкаської державної нотаріальної контори Фіщук В.Я., і який чинний на час його смерті, на належне йому майно - частину будинку з належною частиною надвірних споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на ім`я своєї дочки ОСОБА_2 . Окрім цього, під час вивчення документів було встановлено, що спадкоємець ОСОБА_1 не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у вище зазначений строк, а також документально не підтвердив своє постійне проживання разом зі спадкодавцем. Крім того, ОСОБА_1 не надав правовстановлюючий документ на майно, що належало померлому.

Таким чином, відповідачка ОСОБА_2 має право на спадщину за заповітом після смерті її батька ОСОБА_4 . Крім того, ОСОБА_5 (дружина померлого) 18.03.2008 р . звернулася до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Михайловської А.А. із заявою (реєстр №2022), в якій зазначила, що оскільки спадкове майно належало померлому ОСОБА_4 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на праві особистої власності, то вона на отримання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні не претендує. За інформацією Черкаського міського відділу ДРАЦСу ГТУЮ у Черкаській області від 16.08.2019р. ОСОБА_5 померла, про що складено 20.06.2012 року актовий запис №1522. Із заявами на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , до нотаріуса ніхто не звертався; ОСОБА_1 08.08.2018р. звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину.

Між тим, судом встановлено, що за приписами ст. 1241 ЦК України, син померлого - позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як такий, що на день смерті батька був непрацездатним (пенсіонер, особа з інвалідністю) проживав разом із спадкодавцем має право на обов`язкову частку спадкового майна, незалежно від наявності заповіту на ім`я ОСОБА_2 . Крім того, дані обставини не заперечуються третіми особами: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які проживають з позивачем та відповідачкою за однією адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України)

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3,4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов?язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 13 ЦК України). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які зазначені вище, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч. 6 ст. 13 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як передбачено статтею392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в результаті втрати ним документа, який посвідчує його право власності.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача.

Крім того, п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред?явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною другою ст. 1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до положень ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Крім того, частиною першою ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов`язкову частку (ч.3.ст. 1241 ЦК України).

До того ж, постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз?яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз?яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Як зазначалося вище, позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через наявність заповіту, але зазначено, що у нього відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, для прийняття спадщини (обов`язкової частки).

Як зазначалось, судом встановлено факт проживання позивача разом із його батьком ОСОБА_4 на час смерті останнього. Оскільки позивач був людиною пенсійного віку - непрацездатний за віком, тому він, на думку суду, має право на обов`язкову частку незалежно від чинного заповіту, складеного на користь ОСОБА_2 , тобто на половину частки спадкового майна, яка належала б йому за законом, а саме на 3/40 частини домоволодіння (3/20:2= 3/40) в АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 .

З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Таким чином, доводи позивача під час розгляду справи знайшли своє підтвердження і підлягають захисту. При цьому, суд враховує норми ст. 5 ЦПК України, за якими визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог.

Під час розгляду справи представницею позивача заявлено, що судові витрати, понесені у зв?язку з подачею до суду даного позову в розмірі 704 грн. 80 коп., позивач залишає за собою, а тому відсутні підстави для стягнення їх з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, ст.ст. 15, 16, 328, 368, 372, 384, 1216-1218, 1223, 1225, 1258, 1241, 1261, 1268-1270, 1297 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 353, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (код НОМЕР_8 , АДРЕСА_2 ) право власності в порядку спадкування за законом на 3/40 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 17 січня 2020 року.

Головуючий: С. М. Позарецька