Ухвала

Іменем України

07 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 454/36/16

провадження № 61-17045ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Фермерське господарство «Бурка В. В.»,

відповідачі: Сокальська районна державна адміністрація, держава Україна в особі Державної казначейської служби України,

розглянув касаційну скаргу Фермерського господарства «Бурка В. В.» на ухвалу Львівського апеляційного суду від 05 жовтня 2020 року у складі судді Ніткевич А. В.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Сокальського районного суду м. Львова від 22 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 16 травня 2016 року, відмовлено у задоволенні позову Фермерського господарства «Бурка В. В.» (далі - ФГ «Бурка В. В.») до Сокальської районної державної адміністрації та держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди за безпідставністю.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 червня 2016 року відмовлено ФГ «Бурка В. В.» у відкритті касаційного провадження у цій справі.

ФГ «Бурка В. В.» звернулося до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Сокальського районного суду Львівської області від 22 лютого 2016 року.

Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 28 березня 2019 року у задоволенні заяви ФГ «Бурки В. В.» про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Сокальського районного суду Львівської області від 22 лютого 2016 року у справі № 454/36/16-ц відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 05 жовтня 2020 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ФГ «Бурка В. В.» на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 28 березня 2019 року.

13 листопада 2020 року ФГ «Бурка В. В.» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Львівського апеляційного суду від 05 жовтня 2020 року, в якій посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та передати справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

До касаційної скарги додано клопотання ФГ «Бурка В. В.» про поновлення строку на касаційне оскарження, яке обґрунтоване тим, що копію тексту ухвали апеляційного суду отримано заявником лише 12 листопада 2020 року. На підтвердження зазначеного надано відповідні докази, а саме: копію конверта апеляційного суду.

Відповідно до частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення та додані до касаційної скарги матеріали, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки наведені заявником обставини, зокрема отримання копії оскаржуваної ухвали апеляційного суду 12 листопада 2020 року, свідчать про наявність поважних причин пропуску строку на оскарження, що є підставою для його поновлення.

Дослідивши доводи касаційної скарги, оскаржуване судове рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку, зокрема, ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є очевидно необґрунтованою, правильне застосування судом норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Порушення пункту 1 статті 6 Конвенції констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення).

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (974_256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» (заява N 3236/03).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (заява N 3236/03).

Крім того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/39 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» судом встановлено, що існує установча судова практика щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За правилами статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Встановивши, що заявник був належним чином повідомлений про розгляд справи у суді першої інстанції, що підтверджено наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, проте із апеляційною скаргою на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 28 березня 2019 рокузвернувся лише 15 червня 2020 року, тобто після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, заявником не наведено поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення внаслідок виникнення обставин непереборної сили, суд апеляційної інстанції, керуючись положеннями частини другої статті 358 ЦПК України, дійшов правильного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Посилання у касаційній скарзі на те, що копію ухвали Сокальського районного суду Львівської області від 28 березня 2019 року отримано особисто заявником лише 10 червня 2020 року, не спростовують висновку суду апеляційної інстанції, оскільки частиною другою статті 358 ЦПК України визначені виключні випадки, за яких суд може поновити строк апеляційного оскарження за апеляційною скаргою, поданою після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, і такі випадки не пов`язані із датою отримання заявником копії оскаржуваного судового рішення.

Крім того, Верховний Суд звертає увагу заявника на таке.

Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в Єдиному державному реєстрі судових рішень не пізніше наступного дня після їхнього виготовлення й підписання.

Єдиний державний реєстр судових рішень - це державна інформаційна система, що входить до складу Єдиної судової інформаційної системи і забезпечує збирання, облік (реєстрацію), накопичення, зберігання, захист, пошук та перегляд інформаційних ресурсів реєстру та їхніх образів.

Судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, громадяни можуть знайти у вільному доступі, переглянути, скопіювати та роздрукувати з дотриманням вимог Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень.

Як вбачається із інформації на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвала Сокальського районного суду Львівської області від 28 березня 2019 року зареєстрована 05 квітня 2019 року, а 08 квітня 2019 року - оприлюднена.

Таким чином, із 08 квітня 2019 року заявник мав можливість ознайомитись із ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 28 березня 2019 року за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень та подати належно оформлену апеляційну скаргу протягом 15 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

У своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Доводи касаційної скарги проте, що у цій справі із позовом ФГ «Бурка В. В.» звернулося 14 січня 2016 року, а тому апеляційний суд при вирішення питання про відкриття апеляційного провадження мав керуватися положеннями ЦПК України у редакції до 15 грудня 2017 року, є безпідставними, оскільки предметом апеляційного оскарження є ухвала Сокальського районного суду Львівської області від 28 березня 2019 року про відмову у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, яка прийнята після набрання чинності редакції ЦПК України від 15 грудня 2017 року.

Доводи касаційної скарги про те, що відмова апеляційного суду в прийнятті апеляційної скарги є порушенням права заявника на судовий захист, Верховний Суд вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Апеляційний суд постановляючи оскаржувану ухвалу, діяв відповідно до норми частини другої статті 358 ЦПК України, тому право заявника на судовий захист жодним чином непорушене.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не свідчать про порушення судом норм процесуального права.

Щодо клопотання заявника про внесення до Конституційного Суду України конституційного подання щодо тлумачення положень 8, 55 Конституції України

У касаційній скарзі міститься клопотання, у якому заявник просить Верховний Суд вирішити питання стосовно внесення до Конституційного Суду України конституційного подання щодо тлумачення статей 8, 55 Конституції України, а саме: чи зобов`язанні суди на підставі статей 8, 55 Конституції України розглянути скаргу по суті, поданої на підставі Конституції України для захисту конституційних прав.

Розглядаючи вказане клопотання, Верховний Суд виходить із такого.

Підстави і порядок звернення до Конституційного Суду України визначені Законом України «Про Конституційний Суд України» від 13 липня 2017 року № 2136-VIII (далі - Закон № 2136-VIII).

Статтею 50 Закон № 2136-VIII передбачено, що формами звернення до Конституційного Суду України є конституційне подання, конституційне звернення, конституційна скарга.

Конституційним поданням є подане до Конституційного Суду України письмове клопотання щодо офіційного тлумачення Конституції України (пункт 2 частини першої статті 51 Закону № 2136-VIII).

Статтею 52 Закону № 2136-VIII визначено суб`єктів права на конституційне подання. Такими є: Президент України, щонайменше сорок п`ять народних депутатів України, Верховний Суд, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Верховна Рада Автономної Республіки Крим.

Таким чином, Верховний Суд не є суб`єктом права на конституційне подання, а тому клопотання заявника про внесення до Конституційного Суду України конституційного подання щодо тлумачення положень 8, 55 Конституції України є безпідставним та задоволенню не підлягає.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Задовольнити клопотання Фермерського господарства «Бурка В. В.» про поновлення строку касаційного оскарження ухвали Львівського апеляційного суду від 05 жовтня 2020 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Фермерського господарства «Бурка В. В.» на ухвалу Львівського апеляційного суду від 05 жовтня 2020 року за заявою Фермерського господарства «Бурка В. В.» про перегляд рішення Сокальського районного суду Львівської області від 22 лютого 2016 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом Фермерського господарства «Бурка В. В.» до Сокальської районної державної адміністрації та держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков Г. І. Усик