Справа № 2-974/2005
Провадження № 6/263/97/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2020 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Музики О.М.,

за участю секретаря Налісної Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі у залі суду заяву адвоката Кашуби Наталі Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виданого Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області від 01 лютого 2020 року за наслідками розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, заінтересовані особа: Центральний відділ державної виконавчої служби у м. Маріуполь Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Кашуба А.Ф., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду з указаною заявою, в якій просила суд визнати виконавчий лист від 01 лютого 2005 року № 2-974/2005, виданий Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на неповнолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини усіх видів доходів, починаючи з 24 січня 2005 року і до досягнення дитиною повноліття, таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з наданням повнолітній ОСОБА_2 статусу дитини позбавленої батьківського піклування та призначенням останній піклувальника в особі ОСОБА_1 .

Вимоги заяви мотивовані тим, що рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 лютого 2005 року у цивільній справі № 2-974/2005 з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнуті аліменти на неповнолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини усіх видів доходів, починаючи з 24 січня 2005 року і до досягнення дитиною повноліття. На виконання зазначеного рішення виданий виконавчий лист № 2-974/2005, на підставі якого Центральним відділом державної виконавчої служби відкрите виконавче провадження № 39734289. У подальшому рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 серпня 2018 року у цивільній справі № 264/615/18 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позбавлено батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнуто з них аліменти на неповнолітню доньку. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Маріуполь міської ради від 14 листопада 2018 року № 508 ОСОБА_2 наданий статус дитини позбавленої батьківського піклування. Рішенням Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 14 листопада 2018 року № 510 ОСОБА_1 призначено піклувальником неповнолітньої ОСОБА_2 . Посилаючись на указані, положення ст. ст. 180, 181 СК України, ст. ст. 3, 263, 432 ЦПК України, вказуючи, що аліменти стягуються на користь тієї особи, з якою проживає дитина, припинення стягнення аліментів може відбуватися у зв`язку з призначенням піклувальника, заявник просила вимоги задовольнити.

ОСОБА_1 та її представник адвокат Кашуба Н.О. до судового засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, хоча належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, їх неявка відповідно до вимог ч. 3 ст. 432 ЦПК України не є перешкодою для розгляду заяви.

Заінтересовані особи (боржник та стягувач) до судового засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, хоча належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, їх неявка відповідно до вимог ч. 3 ст. 432 ЦПК України не є перешкодою для розгляду заяви.

Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалась у відповідності до ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Виконуючи вимоги ст. ст. 12, 259, 260, 432 ЦПК України, суд встановив наступні обставини та відповідно до них правовідносини.

Судом установлено, що відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 31 січня 2005 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, однак не менше Ѕ частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 24 січня 2005 року і до повноліття дитини.

На виконання цього рішення 01 лютого 2005 року виданий виконавчий лист.

Відповідно до постанови державного виконавця Каширіна І.С. про відкриття виконавчого провадження від 11 вересня 2013 року, ним відкрито ВП № 39734289 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 аліментів у розмірі ј частини.

Заочним рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 серпня 2018 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 позбавлено батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 аліменти на ОСОБА_2 у розмірі ј частини з усіх видів їх заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи утримання з 05 лютого 2018 року.

Рішеннями Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 14 листопада 2018 року № № 508, 510 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наданий статус дитини позбавленої батьківського піклування та встановлено над нею піклування і призначено ОСОБА_1 її піклувальником.

Також, 27 березня 2019 року державним виконавцем Урютовою Ю.В. відкрито виконавче провадження № 58728929 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на неповнолітню ОСОБА_2 у розмірі ј частини його заробітку.

Цього ж дня державним виконавцем ОСОБА_7 відкрито виконавче провадження № 58729088 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліментів на неповнолітню ОСОБА_2 у розмірі ј частини її заробітку.

Судом витребувані та досліджені матеріали виконавчого провадження № 39734289, відповідно до матеріалів якого відбувається примусове стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 аліментів на неповнолітню ОСОБА_2 . Станом на травень 2020 року наявна заборгованість у розмірі 151 459 грн. 82 коп.

Згідно із ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положення статті 129-1 Конституції України визначають, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 431 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Статусу стягувача і боржника сторони набувають після відкриття виконавчого провадження як в разі виконання рішення суду, яким закінчується судовий розгляд справи, так і в разі виконання ухвали суду про забезпечення позову (рішення Конституційного Суду України від 31 травня 2011 року у справі №4-рп/2011).

Системний аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підстави для висновку, що право на звернення із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню наділені лише стягувач та/або боржник. Іншого ані зі статті 432 ЦПК України, ані з положень статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» не вбачається, та таке б за своєю суттю невілювало б засади виконавчого провадження, закріплені у статті 2 Закону України «Про виконавче провадження».

Із матеріалів цивільної справи та виконавчого провадження вбачається, що заявник ОСОБА_1 не є ані стягувачем, ані боржником за виконавчим листом, виданим Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області від 01 лютого 2005 року за наслідками розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, тому вона не відноситься до кола осіб, які наділені правом на звернення із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Окремо необхідно зазначити, що визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню також є неможливим, оскільки за виконавчим листом № 2-974/2005, виданим 01 лютого 2005 року станом на травень 2020 року наявна заборгованість у сумі 151 459 грн. 82 коп., а відтак визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у силу п. 9 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» буде наслідком повернення виконавчого листа стягувачу, що у силу вимог статті 40 цього Закону унеможливить у подальшому виконання судового рішення.

Із практики Європейського суду випливає, що судовий розгляд визначається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у справі, в тому числі і на стадії виконання рішення суду. Вимагається щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року).

За положеннями ч. 1 ст. 3 Закону виконавчий лист, виданий судом у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, є виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню.

Як встановлено у справі, на підставі судового рішення від 31 січня 2005 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя 01 лютого 2005 року виданий виконавчий лист, на підставі якого згідно з заявою стягувача від 10 вересня 2013 року аліменти стягуються нею щомісячно, що тривало до 05 лютого 2018 року (у новому розмірі та на користь нового стягувача аліменти сплачуються з 05 лютого 2018 року), тому необхідно дійти висновку, що у межах цього провадження здійснюється примусове виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на користь ОСОБА_2 на дитину до ІНФОРМАЦІЯ_2 , з цього дня відповідно у ОСОБА_3 наявний обов`язок зі сплати аліментів на користь ОСОБА_1 на дитину ОСОБА_2 .

За таких обставин визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню є неможливим, так як, у разі наявності заборгованості за аліментами, виконавче провадження не може бути закінченим (п. 7 ч. 1 ст. 39 Закону), а також у разі його закінчення у такий спосіб наступають наслідки, передбачені ст. 40 цього Закону.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (ч. 2 ст. 432 ЦПК України).

Таким чином, передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є одна з таких обставин: помилковість видачі виконавчого листа; боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився; обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 Цивільного кодексу України).

При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема:

видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню);

коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню;

видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа;

помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване;

видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката;

пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Жодна з перелічених обставин не існує у даному випадку.

Сам по собі факт того, що ОСОБА_1 на теперішній час є піклувальником неповнолітньої ОСОБА_2 та відповідно ОСОБА_9 (батько) та ОСОБА_2 (мати) позбавлені батьківських прав відносно своєї малолітньої доньки і рішенням суду стягнуті аліменти на неповнолітню ОСОБА_2 на користь її піклувальника ОСОБА_1 , у розумінні ст. 432 ЦПК України не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а тим більше попередній виконавчий лист про стягнення аліментів жодним чином не може стосуватися прав і свобод неповнолітньої ОСОБА_2 за новим виконавчим листом про стягнення коштів на її утримання на користь її піклувальника.

За наведених підстав, заява ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Кашубою Н.О., не ґрунтується на вимогах статті 432 ЦПК України, тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 4, 9, 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 3, 4, 5, 12, 259, 260, 432 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви адвоката Кашуби Наталі Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виданого Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області від 01 лютого 2005 року за наслідками розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, заінтересовані особа: Центральний відділ державної виконавчої служби у м. Маріуполь Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , відмовити.

Повний текст ухвали суду виготовлений 06 липня 2020 року.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня отримання її копії через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.М. Музика