Справа № 953/1252/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2020 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Губської Я.В.,

при секретарі Мордухович К.Г.

за участі позивачів за основним позовом

та відповідачів за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представника адвоката Шеліпової Ю.А.

відповідача за основним позовом

та позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_3

представників адвокатів Браташ О.А., Царьова Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , КП «Жилкомсервіс» про визнання порядку користування квартирою, розподіл особових рахунків

ВСТАНОВИВ:

27.01.2020 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою, що знаходиться в спільній частковій власності, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 . В своєму позові позивачі за первісним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просять виділити у користування ОСОБА_2 , кімнату площею 16,8 кв.м (3-а кімната) та лоджію 3.3 кв.м., що прилягає до неї; виділити у користування ОСОБА_1 , кімнату площею 11,1 кв.м. (2-а кімната) та лоджію - 3.3 кв.м., що прилягає до неї; виділити у користування ОСОБА_3 , житлову кімнату площею 12,7 кв.м. (1-а кімната); залишити в загальному користуванні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 : кухню площею 8.З кв.м., вбиральню площею 1.1 кв.м., ванну кімнату площею 2.6 кв.м., коридор площею 13,0 кв.м.; відшкодувати судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначають, що ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належить трьохкімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Частка у праві спільної часткової власності кожного з співвласників є рівною та становить - 1/3 частини за кожним. Тривалий час відповідач позбавляє позивачів можливості нормально користуватися квартирою, вчиняє дебоші та безлад у кімнатах, провокує та створює конфліктні ситуації з позивачами, постійно ображає їх. Також, ОСОБА_3 , періодично самовільно, без попереднього повідомлення і погодження із позивачами запрошує до квартири незнайомих людей. Він та його товариші поводять себе агресивно та без дозволу заходять до будь-якої кімнати. Таким чином, позивачі стверджують. що ОСОБА_3 чинить позивачам перешкоди у користуванні квартирою. Водночас, відповідач не бажає добровільно вирішити питання щодо порядку користування вказаною квартирою чи її можливого відчуження та розподілу коштів від її продажу. у зв`язку з чим виникла необхідність визначення порядку користування квартирою.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 31.01.2020 відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 16.03.2020 прийнято до розгляду разом з позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 .

Згідно ухвали Київського районного суду м. Харкова від 09.09.2020 року закрито підготовче провадження по даній справі, призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

В обґрунтування позовних вимог зустрічного позову ОСОБА_3 зазначає що він є власником 1/3 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_2 . Іншими співвласниками квартири є відповідачі - колишня дружина позивача - ОСОБА_1 та донька ОСОБА_5 . Частки у праві спільної часткової власності є рівними та становлять 1/3 частину за кожним.Згідно з технічним паспортом на вищевказану квартиру, спірна квартира є трикімнатною, житлова площа - 40,6 кв.м., у тому числі 1-а кімната - 12,7 кв.м., 2-а кімната - 11,1 кв.м., 3-а кімната - 16,8 кв.м., кухня - 8,3 кв.м., вбиральня - 1,1 кв.м., ванна кімната - 2,6 кв.м., коридор - 13,0 кв.м. Загальна площа квартири - 68,9 кв.м. Кімнати в квартирі ізольовані. Квартира обладнана 2 лоджіями площею 3,3 кв.м. кожна. В 1988 році позивач зареєстрував шлюб з відповідачем ОСОБА_1

01 грудня 2004 року позивач разом зі своєю дружиною через дрібні непорозуміння офіційно розірвали шлюб, про що отримали свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 02.02.2010 року, актовий запис № 633 від 01.12.2004 року Київського відділу реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції. Однак фактично шлюбні відносини вони не припинили, проживали однією сім`єю як чоловік та дружина, вели спільне господарство, разом відпочивали, допомагали один одному, виховували їх доньку. В вересні 2019 року шлюбно - сімейні відносини припинилися. В вересні 2019 року ОСОБА_1 виїхала із спірної квартири до місця проживання ОСОБА_2 , яка проживає в АДРЕСА_3 . ОСОБА_2 не проживає в спірній квартирі з кінця 2007 року з моменту вступу в шлюб з ОСОБА_6 .

Оскільки позивач та відповідачі не можуть дійти домовленості у користуванні квартирою, добровільно дійти згоди щодо порядку володіння та користування спільною квартирою відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності, відповідачі здійснюють тиск на позивача стосовно відчуження квартири та розподілу коштів, на що відповідач не згоден, то позивач вважає за необхідне визначити порядок користування спірним майном в судовому порядку. У користування ОСОБА_3 просить виділити йому житлову кімнату площею 16,8 кв. м. разом з лоджією 3,3 кв.м, яка прилягає до неї, що буде максимально відповідати його частці в праві власності на квартиру. Визначаючи йому вказану кімнатну просить враховувати той факт, що він є людиною похилого віку, пенсіонером, інвалідом II групи загального захворювання, має захворювання серцево-судинної системи. Переніс в 2017 році дві операції на серці, тому йому необхідна кімната з лоджією, для забезпечення доступу свіжого повітря. ОСОБА_3 зазначає, що також потрібно враховувати, що у нього немає іншого житла, ніж спірна квартира, на даний час він користується кімнатою 16,8 кв. м. разом з лоджією 3,3 кв.м, яка прилягає до неї, кімната 11, 1 кв.м з лоджією 3,3 кв.м закрита відповідачами на замок. Спільне користування власниками лоджією 3,3 кв.м, яка прилягає до житлової кімнати площею 16,8 кв.м не є можливим, так як вихід на вказану лоджію здійснюється лише з цієї кімнати, яку просить залишити у користуванні ОСОБА_3 . Інші дві кімнати у трикімнатній квартирі, а саме, кімнату площею 11, 1 кв.м з лоджією 3,3 кв.м, що прилягає до неї та кімнату 12,7 кв.м залишити у користуванні відповідачів, а в загальному користуванні залишити: кухню 8,3 кв.м., вбиральню- 1,1 кв.м., ванну кімнату - 2,6 кв.м., коридор - 13,0 кв.м. Виконання обов`язків по оплаті житлово - комунальних послуг ускладнюється наявністю лише одного особового рахунку. В зв`язку з встановлення порядку користування квартирою відповідно до їх ідеальних часток, виникає необхідність у розподілі особових рахунків відповідно до кількості власників.

В судовому засіданні позивачі за первісним позовом, їх представник позовні вимоги первісного позову підтримали в повному обсязі, зазначали, що відповідач своєю поведінкою перешкоджає їм у користуванні належною їм власністю, просили виділити їм кімнати, що знаходяться поруч, згідно вимог первісного позову, проти задоволення зустрічного позову заперечували з підстав, що наведені у відзиві, посилалися на конфліктну ситуацію між співвласниками житла та порушення їх прав.

Відповідач, представник відповідача в судовому засіданні проти вимог первісного позову заперечували, вимоги зустрічного позову підтримали, наголошували на необхідності виділення у користування ОСОБА_3 саме кімнати з лоджією у зв`язку зі станом його здоров`я, а також вказували, що ОСОБА_3 фактично на теперішній час користується даною кімнатою і це єдиним належним йому житлом.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно положень ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 41 Конституції України, частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були пов`язані з позбавленням володіння.

Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 Цивільного кодексу України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належить трьохкімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Частка у праві спільної часткової власності кожного з співвласників є рівною та становить - 1/3 частини за кожним, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло реєстраційний № 2-07-279916-ц2 від 01.11.2007 року, виданим Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківською міської ради та довідкою про наявність або відсутність інформації про зареєстровані на об`єкт нерухомого майна з перевіркою відомостей з відкритих інформаційних ресурсів № 477 від 13.01.2020 року, виданою КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації Харківської міської ради».

Відповідно до технічного паспорта реєстровий № П-2-34994 на квартиру АДРЕСА_2 , виготовленого 26.10.2007 року Харківським ким бюро технічної інвентаризації, вказана квартира розташована на 8 поверсі 16 поверхового будинку та складається з 3 кімнат житловою площею 40,6 кв.м., у тому числі 1-а кімната - 12,7 кв.м, 2-а кімната - 11,1 кв.м., 3-а кімната - 16,8 кв.м., кухні площею - 8,3 кв.м., коридору 13,0 кв.м., вбиральні площею - 1,1 кв.м., ванної кімнати площею - 2,6 кв.м. Квартира обладнана 2 лоджіями площею 3,3 кв.м., кожна. Загальна площа квартири складає - 68,9 кв.м., висота приміщень - 2,60 м.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Статтею 155 ЖК України закріплені гарантії прав громадян, які мають у власності жилий будинок, квартиру, згідно яких жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою).

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ст.ст. 391, 392 ЦК України власник майна може вимагати усунення всяких порушень його права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Аналогічний висновок містяться в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 у справі № 6-709цс16.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (ч. 1 ст.).

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.14 постанови Пленуму Верховного Суду від 25 грудня 1995 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998) № 15 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною часткою власності, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або ті, які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 03.04.2013 року № 6-12 цс 13, виходячи з аналізу зазначеної правової норми (ст. 358 ЦУ України) слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи з його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них.

Вирішуючи питання щодо задоволення позовних вимог в частині визначення порядку користування квартирою, яка є у спільній частковій власності сторін, судом враховано, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є колишніми подружжям і шлюб між ними розірвано в 2004 році, ОСОБА_2 є їх дочкою.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 склалися неприязнені стосунки, у зв*язку з чим вони проживали окремо. однак бажають користуватися спірною квартирою.

Також, позивач за зустрічним позов ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначав, що ОСОБА_2 після одруження проживає в іншій квартирі разом зі своїм чоловіком, до них також переїжджала її мати - ОСОБА_1 , що не спростовано сторонами під час судового розгляду.

Судом встановлено та підтверджено в судовому засіданні учасниками справи, що між сторонами склався фактичний порядок користування кімнатами: ОСОБА_2 з дитинства користувалася кімнатою 12,7 кв.м., в кімнаті з лоджією, площею 16,8 кв.м. фактично проживає ОСОБА_3 , там знаходяться його речі, на двері встановлений замок, ОСОБА_1 фактично користується кімнатою площею 11.1 кв.м. з лоджією, на цю кімнату також встановлений замок. Також судом враховано, що ОСОБА_2 протягом тривалого часу фактично не користується кімнатою 16,8 кв.м. в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за іншою адресою.

З пояснень сторін в судовому засіданні встановлено, що фактично станом на час розгляду справи кімнатою площею 16,8 кв.м. з лоджією 3.3 кв.м., що прилягає до неї користується ОСОБА_3 , який необхідність користування лоджією обґрунтував в судовому засіданні своїм станом свого здоров`я, потребою в частому провітрюванні приміщення, доступу кисню, а також відсутністю у нього у власності іншого житла.

За дослідженими в судовому засіданні доказами спірна квартира є трикімнатною, житлова площа квартири становить 40,6 кв.м., ідеальна частка кожного співвласника складає 13,5 кв.м., і всі кімнати, які є в квартирі (площею 12,7 кв.м., 11,1 кв.м. та 16,8 кв.м) не відповідають ідеальній частці ані позивачів, ані відповідача.

Однак, вирішуючи даний спір, судом враховано, що встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно і встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них, а тому, суд, не порушуючи право кожного з співвласників на право власності на майно, передбачене чинним законодавством та право на користування своїм майном, приходить до висновку про відступлення у незначних обсягах від відповідності реальних часток у власності ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність та визначає порядок користування власності сторін наступним чином, який викладений в рішенні за фактичним порядком користування, що склався протягом тривалого часу. Належних обґрунтувань для зміни фактичного порядку користування квартирою, що склався станом на теперішній час в даному житлі позивачами за основним позовом не надано.

Дана позиція узгоджується з позицією Верховного суду, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року № 6-1500цс15 та постанові Верховного суду від 14 лютого 2018 року по справі № 161/12908/15-ц

На підставі викладеного та враховуючи всі встановлені під час судового розгляду докази та обставини справи, фактичне користування ОСОБА_3 кімнатою, площею 16,8 кв.м. з лоджією 3.3 кв.м. планування квартири, не порушення встановлених санітарних норм визначеним порядком, суд встановлює наступний порядок користування квартирою, що знаходиться за адресою: ОСОБА_1 виділяє у користування в даній квартирі житлову кімнату площею 11,1 кв.м. з лоджією 3.3 кв.м., що прилягає до неї; ОСОБА_3 виділяє у користування в даній квартирі житлову кімнату площею 16,8 кв.м. з лоджією 3.3 кв.м., що прилягає до неї; ОСОБА_2 виділяє у користування в даній квартирі житлову кімнату площею 12,7 кв.м. Інші приміщення: кухню площею 8,3 кв.м., коридор площею 13,0 кв.м., ванну кімнату площею 2,6 кв.м., вбиральню площею 1,1 кв.м. суд вважає доцільним залишити в спільному користуванні співвласників квартири.

Крім того, щодо вимоги зустрічного позову про зобов`язання КП «Жилкомсервіс» (дільниця №15) розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг суд зазначає наступне.

Статтею 179 ЖК України передбачено, що користування будинками державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються КМУ.

Правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, Законом України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги». Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник (частина друга статті 19 Закону). Власником Закон визначає фізичну або юридичну особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку (абзац сьомий частини першої статті 1 Закону). А споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (абзац чотирнадцятий частини першої статті 1 Закону).

У Правилах надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», установлено, що договір про надання послуг укладається між виконавцем послуг і споживачем. Відсутність укладеного договору не звільняє споживачів від сплати за фактично надані послуги.

На підставі викладеного, суд задовольняє також вимогу зустрічного позову щодо розподілу особових рахунків на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються на квартиру, відповідно до встановленого порядку користування квартирою.

Відповідно до вимог 141 ЦПК України, з урахуванням заявленого клопотання щодо надання документів на підтвердження судових витрат після ухвалення рішення, суд вважає за можливе задовольнити та питання щодо розподілу витрат вирішити під час ухвалення додаткового рішення в порядку ст.ст.246, 270 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 160, 246, 256, 259, 263, 264, 265, 268, 270, 352, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визначити наступний порядок користування квартирою, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві спільної часткової власності по 1/3 частині ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а саме:

- ОСОБА_1 виділити у користування в даній квартирі житлову кімнату площею 11,1 кв.м. з лоджією 3.3 кв.м., що прилягає до неї;

- ОСОБА_3 виділити у користування в даній квартирі житлову кімнату площею 16,8 кв.м. з лоджією 3.3 кв.м., що прилягає до неї;

- ОСОБА_2 виділити у користування в даній квартирі житлову кімнату площею 12,7 кв.м.;

Залишити в спільному користуванні співвласників квартири: кухню площею 8,3 кв.м., коридор площею 13,0 кв.м., ванну кімнату площею 2,6 кв.м., вбиральню площею 1,1 кв.м.

Зобов*язати КП «Жилкомсервіс» (дільниця №15) розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються на квартиру, відповідно до встановленого порядку користування квартирою.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_1 АДРЕСА_4

ОСОБА_2 АДРЕСА_4

ОСОБА_3 АДРЕСА_4

КП «Жилкомсервіс» - м. Харків, вул. Метробудівників, 4

Суддя: