Ухвала

21 січня 2020 року

м. Київ

справа № 761/17541/18

провадження № 61-126ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року у складі судді Желепи О. В.,

Кулікової С. В., Олійника В. І. у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про визнання дій неправомірними, визнання недійсними та скасування наказів,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (далі - ПАТ «Укрнафта») про визнання дій неправомірними, визнання недійсними та скасування наказів.

На обгрунтування позовних вимог зазначав, що він працював у ПАТ «Укрнафта» на посаді заступника начальника управління з транспорту - начальник цеху технологічного транспорту. Наказом від 18 травня 2018 року № 1066-к «Про припинення трудового договору» його звільнено з роботи з 16 червня 2019 року на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. Вважав своє звільнення незаконним та таким, що порушує право на працю, яке гарантоване Конституцією України та КЗпП України, оскільки йому несвоєчасно та не в повному обсязі надано достовірну інформацію щодо наявності всіх вакантних посад, не враховано його переважного права на залишення на роботі. На його думку, відповідач розпочав процедуру змін в організації виробництва виключно з метою звільнення декількох працівників, у тому числі і його.

Посилаючись на наведене, позивач просив визнати недійсними та скасувати накази відповідача: від 29 вересня 2017 року № 155, від 24 листопада 2017 року № 185 «Про зміни в структурі ПАТ «Укрнафта», від 31 січня 2018 року № 11 «Про зміни в організаційній структурі, структурних одиниць ПАТ «Укрнафта»,

від 12 лютого 2018 року № 14 «Про зміни в організаційній структурі нафтогазовидобувного управління «Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта»,

від 15 лютого 2018 року № 344-к «Про зміни в організаційній структурі та штатному розписі», від 16 лютого 2018 року №4-агп «Про створення робочих комісій по інвентаризації, прийому - передачі ТМЦ у матеріально - відповідальних осіб ЦТТ та ВСР ЗП та ГО НВГУ «Долинанафтогаз», від 02 квітня 2018 року

№ 26-АГП «Про внесення змін до наказу від 16 лютого 2018 року № 4-АГП «Про створення робочих комісій по інвентаризації, прийому - передачі ТМЦ у матеріально - відповідальних осіб ЦТТ та ВСР ЗП та ГО НВГУ «Долинанафтогаз», № 381-к «Про затвердження акту простою», від 18 травня 2018 року № 1066-к «Про припинення трудового договору»

Короткий зміст ухвалених судових рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним наказ Нафтогазовидобувного управління «Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта» № 381-к «Про затвердження акту простою» від 20 лютого

2018 року в частині, що стосується прав та обов`язків ОСОБА_1 , визнано незаконним наказ Нафтогазовидобувного управління «Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта» від 18 травня 2018 року № 1066-к про припинення трудового договору (контракту). Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 вересня 2019 року в частині задоволення позовних вимог про визнання незаконним наказу Нафтогазвидобувного управління «Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта»

від 18 травня 2018 року № 1066-к про припинення трудового договору (контракту) щодо звільнення ОСОБА_1 скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог у цій частині.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У січні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій він просив скасувати постанову Київського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року та залишити в силі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 вересня 2019 року, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

До касаційної скарги додано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року, яке мотивоване тим, що копію оскаржуваної постанови він отримав 17 грудня

2019 року, що підтверджується витягом з веб-сайту Укрпошти.

За змістом частини другої та третьої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Перевіривши наведені доводи та вивчивши надані докази, вважаю, що клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження підлягає задоволенню, а строк поновленню.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необгрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом спору у даній справі є визнання незаконними та скасування наказів.

Зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 051 000,00 грн) та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Ураховуючи зазначене, справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обгрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 04 грудня

2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про визнання дій неправомірними, визнання недійсними та скасування наказів, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Г. І. Усик