Провадження № 2/201/815/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Демидової С.О.,

з секретарем судового засідання Чонкою А.В.,

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представника третьої особи Голик О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради про усунення перешкод у вихованні сина та по зустрічному позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі Управління-служби у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради про встановлення місця проживання дитини та визначення способу участі у його вихованні та спілкуванні з ним,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною.

В обґрунтування доводів позову ОСОБА_1 посилається на те, що з відповідачкою він перебував у шлюбі з 06 вересня 2014 року по 22 квітня 2019 рік. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після розірвання шлюбу деякий час відповідач не заперечувала проти його спілкування з сином без її присутності, однак останнім часом стала чинити перешкоди. Рішенням виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради від 20 вересня 2019 року № 310 йому були визначенні способи участі у вихованні сина шляхом надання можливості спілкування з дитиною кожної середи з 17 години до 17 години четверга та кожної суботи з 10 до 18 години без присутності матері. Згодом відповідач стала чинити перешкоди у моєму спілкуванні з дитиною, без її присутності, тому він вимушений був звернутися до суду з даним позовом та просив суд зобов`язати ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_1 у вихованні сина ОСОБА_6 . Встановити йому для участі у виховані та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_6 кожного тижня по три дні з четверга з 10 години до 10 години в неділю з правом знаходження та проживання дитини з батьком. Щорічно у дні народження батька та його родини (бабусі, діда та тітки дитини), а саме 30 квітня , 26 травня , 30 липня з 10 години до 18 години без присутності матері. Не менше трьох тижнів щорічно під час його відпустки для сумісного перебування та відпочинку без матері. Не менше трьох тижнів щорічно у майбутньому під час літніх канікул сина з правом його проживання з батьком. Необмежене спілкування особисто засобом телефонного, поштового електронного та іншого засобу зв`язку (а.с.1-4).

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 28 жовтня 2019 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.15).

Ухвалою судді від 12 листопада 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною (а.с. 20-21).

У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначає, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження перешкоджання матері у спілкуванні батьку з сином. Окрім того позивач зазначає, що з метою усунення перешкод у спілкуванні з сином він звертався до правоохоронних органів, однак на підтвердження даного факту доказів також не надав. Зазначив, що графік який просить задовольнити позивач буде порушувати права матері на спілкування з сином, оскільки фактично дитина буде жити на два будинки. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (а.с.39-41)

02 січня 2020 року ОСОБА_5 подала зустрічний позов про встановлення місця проживання сина з нею та визначення способу участі у його вихованні та спілкуванні.

В обгрунтування зустрічного позову з урахуванням уточнень зазначила, що від шлюбу з ОСОБА_1 вони мають сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З моменту припинення шлюбних відносин син проживає разом з нею, однак у сторін виник спір стосовно визначення способу та участі у виховання сина кожного з батьків, тому просила суд встановити місце проживання ОСОБА_6 разом з матір*ю. Встановити ОСОБА_1 наступні дні для побачень з малолітнім сином ОСОБА_6 , а саме: кожної суботи з 10 години до 13 години включно в присутності матері. Не більше одного тижня щорічно під час відпустки ОСОБА_10 для спілкування в присутності матері. Щорічно у дні народження ОСОБА_10 та його родичів, а саме: 30 квітня, 30 липня, 30 жовтня з 10 години до 18 години за попередньою домовленістю з матір*ю. Не більше одного тижня щорічно у майбутньому під час літніх канікул ОСОБА_6 , для спілкування в присутності матері. Стягнути з ОСОБА_1 судові витрати (а.с.49-51,65-67)

30 січня 2020 року в судовому засідання суд прийняв зустрічну позовну заяву до спільного розгляду з позовною заявою ОСОБА_1 про усунення перешкод у вихованні сина.

Ухвалою суду від 06 квітня 2020 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до розгляду (а.с. 107-108)

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник не заперечували проти запропонованого способу участі батька у спілкуванні з дитиною висновком виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради, проти зустрічних позовних вимог стосовно визначення місця проживання сина з матір*ю заперечували в повному обсязі, оскільки стосовно даних вимог у сторін спору не виникало, та батько не заперечує проти проживання сина з матір*ю. Наполягали на спілкуванні з дитиною без присутності матері, для налагодження відносин з сином.

ОСОБА_5 та її представники в судовому засіданні не заперечували проти спілкування батька з дитиною, однак тільки в присутності матері, підтримали свої позовні вимоги та наполягали на задоволенні позовних вимог стосовно визначення місця проживання дитини з матір*ю.

Представник Управління-служби у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради у судовому засіданні просила встановити спосіб участі батька з дитиною рекомендованого висновком виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради.

Суд, вислухавши сторін, та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували у шлюбних відносинах з 06 вересня 2014 року по 22 квітня 2019 рік, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу та рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська про розірвання шлюбу (а.с.9-10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 (а.с. 8).

Рішенням виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради № 310 від 20 вересня 2019 року визначено ОСОБА_1 способи участі у вихованні сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11).

24 березня 2020 року виконавчий комітет Соборної районної у місті Дніпрі ради надав висновок про визначення ОСОБА_1 способів участі у вихованні сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, ОСОБА_6 , згідно якого вважали за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_6 , 2016 року народження з матір`ю ОСОБА_6 та визначити батькові ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 способи участі у вихованні сина, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спілкуванні з ним таким чином: перша та третя неділя місяця з 16.00 години п`ятниці до 13.00 неділі з правом знаходження та проживання дитини з батьком; щорічно у дні народження батька та його родини (бабусі, діда, тітки дитини), а саме 30 квітня , 26 травня , 30 липня , 30 жовтня; не менше двох тижнів щорічно під час відпустки батька для спільного перебування та відпочинку, без матері; не менше трьох тижнів щорічно у майбутньому під час літніх канікул сина з правом його проживання з батьком (а.с. 104-105).

Як пояснили сторони в судовому засіданні після розірвання шлюбу, син ОСОБА_6 , залишився проживати разом зі своєю матір`ю. ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердив, що він не заперечує проти проживання сина з матір`ю, а тому відповідно до вимог ч. 1 ст82 ЦПК України обставини які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Згідно зі ст. 157 Сімейного Кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Згідно ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Частина 1 ст. 161 СК України передбачає, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості: малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Висновком Виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради визначено, що дитина проживала разом з матір`ю досить тривалий час та розлучення дитини з матір`ю не відповідатиму якнайкращим інтересам дитини в розумінні сталої практики ЄСПЛ.

Великою Палатою Верховного Суду прийнято постанову 17 жовтня 2018 року, якою відступлено від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. В постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо.

Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

Таким чином, враховуючи висновок органу опіки та піклування, вік дитини, якій виповнилось лише три роки, у зв`язку з чим хлопчик дужче потребує саме материнської уваги та піклування, а також те, що ОСОБА_5 має постійне місце роботи, самостійний дохід, місце проживання, а також те що батько дитини не заперечує проти проживання сина з матір`ю, при цьому виняткових обставин для розлучення дитини з матір`ю не встановлено, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_5 та визначити місце проживання дитини сторін разом із нею. У зв`язку із зазначеним позовні вимоги ОСОБА_5 в цій частині визначення місця проживання дитини з матір`ю підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про визначення способу участі батька у вихованні сина та спілкуванні з ним суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 12 Закону України „Про охорону дитинства", на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частина 3 ст. 11 та ст. 15 цього закону встановила, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків, прямих контактів.

Стаття 141 СК України зазначає, що мати, батько мають рівні права, обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з частинами 2, 3 ст. 157 СК України той з батьків, з ким проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною, брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий із батьків має право звернутися з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними правами батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 р. року по справі «Хант проти України»).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою.

Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини.

Згідно приписів ст. 157, ч. 1, ч. 2, ч. 3 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи (ч.ч. 1, 2 ст. 159 СК України).

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Отже, обов`язки щодо забезпечення розвитку дитини покладаються на обох батьків, кожен з батьків зобов`язаний приймати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний контакт, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Таким чином під час розгляду справи установлено, що після розлучення сторін у них виникають проблеми стосовно участі батька в спілкуванні сина без присутності матері. Їх малолітній син проживає з матір`ю, яка створює перешкоди у їх спілкуванні з батьком, рішення органу опіки та піклування щодо визначених часів спілкування позивача з сином не виконує.

В судовому засіданні ОСОБА_5 підтвердила, що вона не заперечує проти спілкування її сина з батьком, однак наполягає на своїй присутності при даному спілкуванні, оскільки були випадки коли позивач брав дитину до себе додому, та з сином спілкувався не батько, а дідусь з бабусею, окрім того зазначила, що коли син знаходиться у позивача він не відвідує дитячий садок.

В постанові від 11 грудня 2019 року по справі № 753/15487/18 ВС вказав: при наявності конфлікту між батьками зустрічі одного з батьків з дитиною доцільно проводити без присутності другого з батьків, особисті конфліктні відносини між сторонами не повинні порушувати інтереси дітей, спричиняти на них негативний вплив.

У постанові від 28 січня 2019 року по справі № 619/3051/17 ВС зробив висновок, що батько має право особисто брати участь у вихованні дитини та зустрічатися з нею без присутності матері або інших осіб.

З урахуванням вищенаведеного суд вважає за необхідне зобов`язати ОСОБА_5 не чинити перешкоди ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 , у вихованні сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи висновок органу опіки та піклування, а також складні стосунки між позивачем та відповідачкою, з метою забезпечення прав та інтересів дитини, суд вважає можливим визначити порядок спілкування батька (який має уникати створення конфліктних ситуацій та дотримуватись режиму сина,) з сином без присутності матері. Визначити батькові ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 способи участі у вихованні сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спілкуванні з ним таким чином:

-перший та третій тижні місяця з 16 год. 00 хв. п`ятниці до 13 год. 00 хв. неділі з правом знаходження та проживання дитини з батьком;

-щорічно у дні народження батька та його родини (бабусі, діда, тітки дитини, а саме 30 квітня , 26 травня , 30 липня , 30 жовтня);

-не менше двох тижнів щорічно під час відпустки батька для спільного перебування та відпочинку, без матері;

-не менше трьох тижнів щорічно у майбутньому під час літніх канікул сина з правом його проживання з батьком.

Судові витрати розподілити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 13, 76-78, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради про усунення перешкод у вихованні сина задовольнити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі Управління-служби у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради про встановлення місця проживання дитини та визначення способу участі у його вихованні та спілкуванні з ним задовольнити частково.

Визначити місце проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_6 .

Зобов`язати ОСОБА_5 не чинити перешкоди ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 , у вихованні сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначити батькові ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 способи участі у вихованні сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спілкуванні з ним таким чином:

-перший та третій тижні місяця з 16 год. 00 хв. п`ятниці до 13 год. 00 хв. неділі з правом знаходження та проживання дитини з батьком;

-щорічно у дні народження батька та його родини (бабусі, діда, тітки дитини, а саме 30 квітня , 26 травня , 30 липня , 30 жовтня);

-не менше двох тижнів щорічно під час відпустки батька для спільного перебування та відпочинку, без матері;

-не менше трьох тижнів щорічно у майбутньому під час літніх канікул сина з правом його проживання з батьком.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 14 липня 2020 року.

Суддя С.О. Демидова