Провадження № 2/522/5682/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

10 грудня 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого - судді Науменко А.В.,

за участю секретаря судового засідання Звонецької І.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м.Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих залиттям її квартири.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 15.09.2020 року відкрито спрощене позовне провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди та призначено судове засідання з викликом сторін.

В жовтні 2020 року відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву з доказами направлення відзиву позивачу, позивачем подано відповідь на відзив, заперечень на відзив від відповідача не надійшло.

В судове засідання, призначене на 10.12.2020 року позивач та представник позивача не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином засобами телекомунікаційного зв`язку на номер мобільного телефону, який позивач вказала в позові, та на електрону адресу, в зв`язку з відсутністю в суду можливості направляти повістки засобами поштового зв`язку.

Позивач подала суду заяву слухати справу за її відсутності, позов підтримала та наполягала на його задоволені.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання 10.12.2020 року не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином засобами телекомунікаційного зв`язку на номер мобільного телефону, який вона вказала в своєму відзиві, в зв`язку з відсутністю в суду можливості направляти повістки засобами поштового зв`язку.

Свої доводи позивачка обґрунтувала наступним: ОСОБА_1 є власником квартири

АДРЕСА_1 , яка розташована поверхом вище, належить відповідачу, ОСОБА_2

02.04.2018 року, 28.03.2020 року, 30.03.2020 року, 04.04.2020 року у квартирі АДРЕСА_2 , стався витік води в ванній кімнати з причин несправності сантехнічного обладнання, внаслідок чого було затоплено квартиру АДРЕСА_3 , власницею котрої є ОСОБА_1 .

В зв`язку з залиттям з вини відповідачки, квартира АДРЕСА_3 , що належить позивачці, потребує відновлювального ремонту вартістю 27 327 грн, та вона зазнала душевних страждань у звязку з пошкодженням її майна, та завдану моральну шкоду вона оцінює у розмірі 50 000 грн.

Зазначені обставини підтверджує актом про залиття від 08.04.2020 року та висновком №21-2020 від 16.07.2020 року експертних досліджень про визначення майнової шкоди внаслідок залиття квартири.

Відповідач у відзиві на позов зазначила, що з позовом не погоджується, вважає його безпідставним та просить відмовити в його задоволені з загальних підстав.

Позивач у відповіді на відзив зазначає, що законодавцем встановлена презумпція вини заподіювача шкоди та саме він повинен довести, що шкоди завдано не з його вини. З акту житлового органу вбачається, що факт залиття квартири позивача внаслідок течі з квартири відповідача підтверджений, а в відзиві відповідач не довів, що шкода завдана не з її вини.

Заперечень на відзив з боку відповідача суду не надано.

Клопотань про проведення судових експертиз для встановлення розміру моральної шкоди чи матеріальних збитків суду сторони не заявляли.

Судом досліджені наступні докази: - акт про залиття від 08.04.2020 року;

- висновок №21-2020 від 16.07.2020 року експертних досліджень про визначення майнової шкоди внаслідок залиття квартири; документи на право власності на квартиру АДРЕСА_3 .

Заслухавши пояснення сторін, оцінивши зібрані матеріали, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Частиною 1 статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

За змістом ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Невиконання цього обов`язку, якщо результатом такого невиконання є нанесення шкоди іншим особам, тягне за собою відшкодування власником збитків.

Частинами 1 і 2 статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Факт залиття квартири, власником якої є позивач, з вини відповідача підтверджується актом залиття від 08 квітня 2020 року, затвердженого начальником КП ЖКС «Фонтанський» дільниця № 5 ОСОБА_3 .

Актом встановлено, що залиття квартири АДРЕСА_4 відбулось внаслідок несправності сантехнічного обладнання, що у квартирі АДРЕСА_5 за цією ж адресою, власником якої є відповідач.

Акт про залиття квартири за формою та змістом відповідає встановленій формі, не суперечить іншим доказам у справі, а також з урахуванням положень статті 1166 ЦК України відповідач належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири не спростував.

Так, ст. ст. 151, 177, 178 ЖК УРСР та ст. 322 ЦК України передбачений обов`язок громадян забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати Правил користування приміщеннями жилих будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572.

Позивач надала достатньо доказів про наявність факту залиття її квартири, а відповідач не спростував належними та допустимими доказами своєї вини у залитті її квартири.

Отже, суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 своєю бездіяльністю, яка полягала несправності сантехнічного обладнання в ванній кімнаті в квартирі належній останній, допустила аварійну ситуацію, та не вжила достатніх заходів до своєчасного усунення пошкодження сантехнічного обладнання, що розташована у належній їй квартирі і недопущення залиття нижче розташованої квартири, чим завдала позивачу майнової шкоди, розмір якої підтверджений висновком експертного дослідження та складає 27 327 грн.

Доводи відповідача, що акт від 08.04.2020 року не є належним та допустимим доказом у справі, зводяться до незгоди із письмовими доказами загалом, без спростування їх іншими доказами.

Разом з цим слід вважати, що акт є первинним документом, що засвідчує факт певної події, а тому не може ґрунтуватися на інших документах.

Відповідач не спростував належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема, на предмет визначення причин залиття квартири позивача, не заявив та не надав інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є його процесуальним обов`язком.

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Суд встановлює, що позивачем не доведено, що затоплення квартири призвело до значних змін в житті останньої, та взагалі завдання моральної шкоди діями відповідача, а тому в задоволені вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити.

За таких обставин, встановивши, що позивач довела розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивача, врахувавши акт про залиття квартири та висновок експерта, обставини та тривалість часу, протягом якого позивач вживає заходи для відновлення своїх порушених прав, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Питання щодо розподілу витрат суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76,77, 141, 259, 263, 264, 265, 268,272,273 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_6 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_7 ) матеріальні збитки у розмірі 27 327 (двадцять сім тисяч триста двадцять сім) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_6 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_7 ) понесені судові витрати, а саме судовий збір 2943 (дві тисячі дев`ятсот сорок три) гривні та витрати пов`язані з оплатою за проведення експертного дослідження у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Суддя А.В. Науменко

Повний текст рішення виготовлений 17 грудня 2020 року.

Суддя А.В. Науменко

10.12.20