Справа № 352/1009/17
Провадження № 22-ц/4808/649/20
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М. М.
Суддя-доповідач Ясеновенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Мелінишин Г.П., Томин О.О.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом першого заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Державного підприємства «Івано-Франківське лісове господарство» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником адвокатом Борис Людмилою Дмитрівною, на рішення Тисменицького районного суду, ухвалене у складі судді Хоминець М.М. 11 лютого 2020 року в м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в :

13.06.2017 року перший заступник прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Державного підприємства «Івано-Франківське лісове господарство» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками.

В заяві зазначено, що рішеннями Тисменицького районного суду від 08.05.2012 року та від 27.06.2012 року зобов`язано ОСОБА_1 привести відповідно земельну ділянку площею 2,9985 га та земельну ділянку площею 1,3167 га у придатний для використання стан та повернути у користування постійному лісокористувачу ДП «Івано-Франківське лісове господарство». Вказані рішення суду щодо повернення земельних ділянок виконані.

Однак, згідно інформації директора ДП «Івано-Франківське лісове господарство» від 29.12.2016 р. № 04-737 доступ працівників підприємства до вказаних земельних ділянок обмежений, оскільки по їх периметру встановлено паркан, що унеможливлює проведення обстеження лісових ділянок та користування ними.

Посилаючись на вищенаведене, позивач просив: 1) зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні ДП «Івано-Франківське лісове господарство» земельною ділянкою загальною площею 1,3167 га, до складу якої входить земельна ділянка площею 1,2505 га, яка складається із земельної ділянки площею 0,006 га у виділі № 1 кварталу № 19, земельної ділянки площею 0,7055 га у виділі № 3 кварталу № АДРЕСА_1 , земельної ділянки площею 0,539 га у виділі № 4 кварталу № 19 Рибненського лісництва ДП «Івано-Франківське лісове господарство», та земельна ділянка площею 0,0662 га шляхом демонтажу огорожі за його рахунок; 2) зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні ДП «Івано-Франківське лісове господарство» земельною ділянкою площею 2,9985 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом демонтажу огорожі за його рахунок.

Рішенням Тисменицького районного суду від 11 лютого 2020 року позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні ДП «Івано-Франківське лісове господарство» земельною ділянкою загальною площею 1,3167 га, до складу якої входить земельна ділянка площею 1,2505 га, яка складається із земельної ділянки площею 0,006 га у виділі № 1 кварталу № 19, земельної ділянки площею 0,7055 га у виділі № 3 кварталу № АДРЕСА_1 , земельної ділянки площею 0,539 га у виділі № 4 кварталу № 19 Рибненського лісництва ДП «Івано-Франківське лісове господарство», та земельна ділянка площею 0,0662 га шляхом демонтажу огорожі за його рахунок.

Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні ДП «Івано-Франківське лісове господарство» земельною ділянкою площею 2,9985 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом демонтажу огорожі за його рахунок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь прокуратури Івано-Франківської області 3 200 грн. судових витрат.

Рішення суду мотивоване тим, що земельні ділянки площею 2,9985 га та 1,3167 га перебувають у державній власності та постійному користуванні ДП «Івано-Франківське лісове господарство», що встановлено рішеннями Тисменицького районного суду від 08.05.2012 року та від 27.06.2012 року, якими зобов`язано ОСОБА_1 повернути у користування ДП «Івано-Франківське лісове господарство» вказані земельні ділянки. Однак, незважаючи на виконання рішень про повернення земельних ділянок, ОСОБА_2 чинить перешкоди у користуванні земельними ділянками, оскільки не демонтував огорожу навколо них.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на незаконність рішення суду.

Зазначає, що представництво інтересів ДП «Івано-Франківське лісове господарство» в суді першим заступником прокурора Івано-Франківської області суперечить вимогам ст.23 ЗУ «Про прокуратуру», оскільки прокурором не доведено, що ДП «Іван-Франківське лісове господарство» не здійснює чи неналежним чином здійснює захист порушених інтересів, а сам лише факт відсутності звернення суб`єкта владних повноважень із позовом до суду не може свідчити про свідоме зволікання уповноваженого органу щодо захисту своїх прав та інтересів. При цьому, апелянт посилається на правові висновки Верховного Суду про те, що прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Суд не дав належної оцінки тій обставині, що огорожа, яку суд зобов`язав демонтувати, належить йому на праві власності на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 15.04.2005 року, укладеного між ним та Івано-Франківською обласною професійною спілкою працівників «Прикарпаття». А згідно ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Однак, прокурор та ДП «Івано-Франківське лісове господарство» не довели в чому полягає суспільний інтерес, який би виправдовував позбавлення його права власності. Обраний спосіб захисту права шляхом демонтажу огорожі не є ефективним в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та не призводить до відновлення порушених прав державного підприємства, а навпаки призведе до не дотримання справедливої рівноваги.

Також зазначає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту права, оскільки позивач звернувся з позовом про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками з вимогою про позбавлення права власності на об`єкт нерухомого майна, який придбаний у 2005 році та належним чином зареєстрований. Тому належним способом захисту права, на думку апелянта, є встановлення сервітуту.

Не враховано судом і того, що на спірних земельних ділянках знаходяться водні об`єкти (три стави) загальною площею 0,8949 га, якими він користується згідно договору оренди від 01.06.2010 року.

Крім того, на даний час право постійного користування спірною земельною ділянкою площею 3,03 га зареєстровано в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №34 та належить Івано-Франківській обласній професійній спілці працівників підприємств «Прикарпаття». Тому ДП «Івано-Франківське лісове господарство» не є належним позивачем у даній справі.

Просить скасувати рішення суду та залишити позов без розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу перший заступник прокурора області зазначив, що прокурором дотримано вимог законодавства та наведено підстави для представництва інтересів держави в особі ДП «Івано-Франківське лісове господарство». Також вказує, що незаконні дії відповідача унеможливлюють належне виконання обов`язків ДП «Івано-Франківське лісове господарство» по охороні лісу, та відповідач обмежив доступ до лісових ресурсів не тільки працівників лісової охорони, а й інших громадян, які згідно норм Конституції України також мають право користуватись ними.

Також зазначає, що обраний ним спосіб захисту права передбачений п.3 ст. 16 ЦК України, а саме це припинення дії, яка порушує право. Крім того, відповідач не подав належних доказів права користування водними об`єктами.

Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

В засіданні апеляційного суду представники ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримали з мотивів, наведених у ній.

Представник Івано-Франківської обласної прокуратури апеляційну скаргу не визнав.

Представник ДП «Івано-Франківське лісове господарство» в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про місце і час розгляду справи.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторони, що не з`явилась.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Встановлено, що рішенням Тисменицького районного суду у справі № 2-424/11 від 08.05.2012 року визнано недійсним рішення Рибненської сільської ради Тисменицького району від 21.07.2005 року «Про затвердження технічної документації на земельну ділянку для обслуговування викуплених будівель бази відпочинку ОСОБА_1 »; визнано недійсним договір оренди землі від 30.07.2005 року, укладений між Рибненською сільською радою та ОСОБА_1 , зобов`язано ОСОБА_1 привести земельну ділянку, на якій відсутні об`єкти нерухомого майна, у придатний для використання стан та повернути у користування постійному лісокористувачу - ДП «Івано-Франківське лісове господарство» (а.с.110-114).

Ухвалою Тисменицького районного суду від 14.04.2016 року роз`яснено судове рішення від 08.05.2012 року та вказано, що поверненню підлягає земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , площею 2,9985 га, що перебуває у державній власності, відноситься до земель лісогосподарського призначення, до складу якої входять землі природно-заповідного фонду, яка має бути приведена у стан, придатний для використання як для земель лісогосподарського призначення та земель природно-заповідного фонду (а.с.125-127).

Вказане судове рішення виконане ВДВС Тисменицького районного управління юстиції у грудні 2016 року. Відповідно до акту вилучення та передачі майна стягувачу від 12.12.2016 року старшого державного виконавця ВДВС Тисменицького РУЮ Вацеби О.Б. вилучено у боржника ОСОБА_1 та передано стягувачу ДП «Івано-Франківське лісове господарство» земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , площею 2,9985 га, що перебуває у державній власності, відноситься до земель лісогосподарського призначення, до складу якої входять землі природно-заповідного фонду, яка приведена у стан, придатний для використання як для земель лісогосподарського призначення та земель природно-заповідного фонду (а.с.14 зв.ст.).

Рішенням Тисменицького районного суду від 27.06.2012 року у справі № 2-434/11 зобов`язано ОСОБА_1 привести у придатний для використання стан самовільно зайняту земельну ділянку площею 1,3167 га, звільнити цю земельну ділянку та повернути за належністю ДП «Івано-Франківське лісове господарство».

Ухвалою Тисменицького районного суду від 19.05.2015 року зазначене судове рішення роз`яснено, зокрема, вказано, що самовільно зайняту земельну ділянку загальною площею 1,3167 га становить земельна ділянка площею 1,2505 га, яка відноситься до земель природно-заповідного фонду та складається з трьох земельних ділянок, розташованих у кв.19 АДРЕСА_3 Франківське лісове господарство», а саме: земельної ділянки площею 0,006 га у виділі 1, земельної ділянки площею 0,7055 га у виділі 3, земельної ділянки площею 0,539 га у виділі 4, та земельна ділянка площею 0,0662 га, яка відноситься до земель лісового фонду (а.с.131-133).

Вказане судове рішення виконане ВДВС Тисменицького районного управління юстиції у грудні 2016 року. Відповідно до акту вилучення та передачі майна стягувачу від 12.12.2016 р. старшого державного виконавця ВДВС Тисменицького РУЮ Вацеби О.Б. вилучено у боржника ОСОБА_1 та передано стягувачу ДП «Івано-Франківське лісове господарство» земельну ділянку площею 1,3167 га, яка складається із земельної ділянки площею 1,2505 га, що відноситься до земель природно-заповідного фонду та складається з трьох земельних ділянок, розташованих у кв. 19 АДРЕСА_3 Франківське лісове господарство», а саме земельної ділянки площею 0,006 га у виділі № 1, земельної ділянки площею 0,7055 га у виділі № 3, земельної ділянки площею 0,539 га у виділі № 4, та земельної ділянки площею 0,0662 га, яка відноситься до земель лісового фонду (а.с.13 зв.ст.).

Земельні ділянки площею 2,9985 га та площею 1,3167 га перебувають у державній власності та постійному користуванні ДП «Івано-Франківське лісове господарство» відповідно до приписів п.5 розділу VІІІ «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України, а саме на підставі планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування.

Відповідно до пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово - картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкування відносяться до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.

А відтак при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України.

Вказані обставини також встановлені зазначеними вище судовими рішеннями.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст.1 Лісового кодексу України усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Відповідно до ст.7 Лісового кодексу України ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

ДП «Івано-Франківське лісове господарство» є державним підприємством та відповідно до постанови КМУ № 1180 від 28.10.1997 р. віднесено до переліку підприємств, установ, організацій, що перебувають у сфері управління Державного комітету лісового господарства України (з 13.04.2011 р. Державне агентство лісових ресурсів України). Відповідно до п. 1, 3, 7 Положення про Державне агентство лісових ресурсів України, затвердженого постановою КМУ від 08.10.2014 р. № 521, п. 1, 3 Положення про Івано-Франківське обласне управління лісового та мисливського господарства, затвердженого наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 12.11.2012 р. № 400 із внесеними змінами від 28.03.2013 р. № 83, Івано-Франківське обласне управління лісового та мисливського господарства є територіальним органом Державного лісового агентства України та вправі реалізувати повноваження останнього на території Івано-Франківської області у сфері лісового та мисливського господарства, а ДП «Івано-Франківське лісове господарство» реалізовує державну політику по охороні лісових ресурсів, в тому числі на території Рибненського лісництва.

Згідно ст. 89 Лісового кодексу України на ДП «Івано-Франківське лісове господарство» покладено здійснення функцій державної лісової охорони.

Судом встановлено, що після виконання зазначених судових рішень та повернення ДП «Івано-Франківське лісове господарство» земельних ділянок площею 2,9985 га та площею 1,3167 га відповідач продовжує чинити перешкоди ДП «Івано-Франківське лісове господарство» у користуванні вказаними земельними ділянками.

Згідно інформації директора ДП «Івано-Франківське лісове господарство» від 29.12.2016 р. № 04-737 доступ працівників підприємства до земельних ділянок, які на виконання двох судових рішень вилучені у ОСОБА_1 і передані підприємству, обмежений, по їх периметру встановлено паркан (а.с.7).

З даного приводу комісією державної лісової охорони ДП «Івано-Франківське лісове господарство» складено акти обстеження лісових ділянок, повернутих Рибненському лісництву, від 14.12.2016 р., 06.02.2017 р., 05.05.2017 р. (а.с.10-12). Вказаними актами підтверджено обставини щодо неможливості проведення обстеження лісових ділянок відповідно площею 2,9985 га та площею 1,3167 га у кварталі № 19 Рибненського лісництва, оскільки вони огороджені парканом, брама та хвіртка зачинені, а на території присутні собаки.

Відповідно до ч.1 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

При таких обставинах справи суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Посилання апелянта у скарзі на те, що представництво інтересів ДП «Івано-Франківське лісове господарство» в суді першим заступником прокурора Івано-Франківської області суперечить вимогам ст.23 ЗУ «Про прокуратуру», оскільки прокурором не доведено, що ДП «Іван-Франківське лісове господарство» не здійснює чи неналежним чином здійснює захист порушених інтересів, а сам лише факт відсутності звернення суб`єкта владних повноважень із позовом до суду не може свідчити про свідоме зволікання уповноваженого органу щодо захисту своїх прав та інтересів, не приймаються до уваги, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 8 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій згідно із законом.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

З метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Згідно з частинами першою, абзацом першим частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, чинній на час подання позову в цій справі, представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

В позовній заяві перший заступник прокурора Івано-Франківської області зазначив, що підставою для представництва інтересів держави є неналежне здійснення органами державної влади своїх повноважень щодо забезпечення ефективної охорони, належного захисту, раціонального використання та відтворення лісів.

Враховуючи, що розпорядником земельними лісовими ділянками є Кабінет Міністрів України, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації апеляційний суд виходить з того, що позивач обґрунтував підстави для представництва ним інтересів держави.

Крім того, суд зазначає, що перший заступник прокурора Івано-Франківської області звернувся до суду із позовною заявою в інтересах держави у зв`язку з невжиттям органом влади дієвих заходів, спрямованих на поновлення своїх порушених інтересів, а саме - не пред`явлено позову до суду. В свою чергу, звернення прокурора із цим позовом спрямовано на відновлення законності при вирішенні суспільно значимого питання - використання земельних ділянок лісогосподарського призначення державної власності.

Посилання відповідача у скарзі на те, що огорожа, яку суд зобов`язав демонтувати, належить йому на праві власності на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 15.04.2005 року, укладеного між ним та Івано-Франківською обласною професійною спілкою працівників «Прикарпаття», та на те, що позивачем не доведено в чому полягає суспільний інтерес, який би виправдовував позбавлення його права власності, та позивачем обрано неналежний спосіб захисту права, оскільки позивач звернувся з позовом про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками з вимогою про позбавлення права власності на об`єкт нерухомого майна, не спростовують висновків суду, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушеного права користування земельною ділянкою шляхом демонтажу огорожі не позбавляє відповідача права власності на придбану ним разом з приміщеннями бази відпочинку огорожу, так як відповідач не подав доказів того, що придбана ним огорожа є саме тією огорожею, яка є предметом даного спору.

Крім того, рішенням Тисменицького районного суду від 27 червня 2012 року, яким зобов`язано відповідача повернути 1,3167 га самовільно зайнятої земельної ділянки ДП «Івано-Франківське лісове господарство», встановлено, що земельна ділянка площею 1,3167 га - самовільно зайнята відповідачем та є огородженою.

Доводи ОСОБА_1 про те, що на спірних земельних ділянках знаходяться водні об`єкти (три стави) загальною площею 0,8949 га, якими він користується згідно договору оренди від 01.06.2010 року, також не спростовують висновків суду, оскільки згідно п. 3.1 договору оренди водного об`єкта від червня 2010 року, укладеного між Рибненською сільською радою та ОСОБА_1 , цей договір укладено до закінчення договору оренди землі від 30.07.2005 року, зареєстрованого у Тисменицькому районному відділі Івано-Франківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України» за № 32 від 05.08.2005 року, а вказаний договір оренди землі визнаний недійсним рішенням Тисменицького районного суду від 08.05.2012 року, та нового договору оренди відповідач не укладав.

Не спростовують висновків суду і доводи скарги про те, що на даний час право постійного користування спірною земельною ділянкою площею 3,03 га зареєстровано в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №34 та належить Івано-Франківській обласній професійній спілці працівників підприємств «Прикарпаття», у зв`язку з чим ДП «Івано-Франківське лісове господарство» не є належним позивачем у даній справі, враховуючи наступне.

Як було зазначено вище, рішеннями Тисменицького районного суду від 08.05.2012 року та від 27.06.2012 року ОСОБА_1 зобов`язано повернути у користування постійному лісокористувачу - ДП «Івано-Франківське лісове господарство» земельні ділянки площею 2,9985 га та 1,3167 га і вказані рішення суду виконані, тобто встановлено, що користувачем спірними земельними ділянками є ДП «Івано-Франківське лісове господарство».

Враховуючи вищенаведене, підстав для скасування рішення суду немає.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною 1 зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тисменицького районного суду від 11 лютого 2020 року без зміни.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Л.В. Ясеновенко

Судді: Г.П. Мелінишин

О.О. Томин

Повний текст постанови складено 09 липня 2020 року.