Справа № 344/7816/18
Провадження № 22-ц/4808/613/20
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Ясеновенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадженнясправу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, найменування якого змінено на Івано-Франківський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, за апеляційними скаргами Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) та Державної казначейської служби України, поданою її представником Гамуляк Оксаною Михайлівною , на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене у складі судді Антоняка Т.М.27 лютого 2020 року в м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в :

06.06.2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок неправомірних дій державного виконавця.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 09.02.2016 року державним виконавцем Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Кушнірчуком В.В. при примусовому виконанні виконавчого листа № 0907/6295/2012, виданого Івано-Франківським міським судом 09.10.2015 року, про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 40 685 грн. грошової компенсації за 1/2 вартості автомобіля та 417,60 грн. понесених судових витрат, складено акт опису та арешту майна та 16.02.2016 року винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

Вважаючи, що вказаними діями державним виконавцем порушено його права та свободи, він звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Кушнірчука В.В., яку ухвалою Івано-Франківського міського суду від 27.11.2017 року задоволено частково, визнано дії державного виконавця неправомірними.

Посилаючись на те, що судом встановлено неправомірність складення акту опису й арешту майна та винесення постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні,і такими неправомірними діями державний виконавець протиправно обмежив його права власника, житлові права та житлові права його дітей, що викликало тривогу та хвилювання, принижувало його честь та гідність як чоловіка, громадянина, також були порушені його нормальні життєві зв`язки через неможливість продовження активного громадського життя, що призвело до порушення стосунків з оточуючими людьми, та він був змушений постійно звертатися до відділу ДВС і до суду, оскаржувати судові рішення, натомість працівники ДВС, які є представниками держави, продовжували чинити йому перешкоди у поновленні його законного права, просив стягнути з Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області 14 032,32 грн. на відшкодування моральної шкоди, що складає розмір його середньомісячної пенсії за кожен рік порушення його прав.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 13.02.2020 року залучено до участі у справі як співвідповідача Державну казначейську службу України.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 27 лютого 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ДКС України за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 7 200 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Кушнірчука В.В. при складанні акту опису й арешту майна та винесенні постанови про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

У задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Стягнуто з ДКС України за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1 762 грн. 00 коп. понесених витрат по оплаті судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що порушення закону державним виконавцем та його дії призвели до неможливості позивачем задовольнити свої повсякденні потреби, вимушеної зміни способу життя, в результаті чого права позивача були порушені. Все це негативно вплинуло на його емоційний та психічний стан та могло спричинити моральні страждання, в зв`язку з чим останньому з вини державного виконавця була завдана моральна шкода.

Однак суд вважав розмір заявленої моральної шкоди завищеним та, з урахуванням конкретних обставин справи, глибини та тяжкості моральних страждань позивача, наслідків незаконних дій відповідача, дійшов висновку, що належною компенсацією моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача, є сума 7 200 грн.

При цьому, суд зазначив, що оскільки шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою у порядку, визначеному законом, та ДКС України (Казначейство України) здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду, то кошти у рахунок відшкодування моральної шкоди підлягають стягненню з ДКС України за рахунок Державного бюджету України.

Івано-Франківський МВ ДВС ПЗМУМЮ (м. Івано-Франківськ) у своїй апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Вказує, що звертаючись з вимогами про відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_1 не зазначив, яким чином таку йому було завдано, не надав належних та допустимих доказів в обґрунтування її наявності та розміру, натомість обґрунтовував завдану йому шкоду виключно словами.

Зазначає, що позивачем не доведено факт заподіяння моральних та фізичних страждань, спричинених відповідачем, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У апеляційній скарзі Державна казначейська служба України також посилається на незаконність рішення суду.

У скарзі зазначено, що Державна казначейська служба України здійснює розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, є окремою юридичною особою, самостійно несе відповідальність за власні дії та не здійснювала відносно позивача будь-яких дій, тобто права позивача не порушувала.

Крім того, жодним нормативно-правовим актом не передбачено відповідальності Державної казначейської служби України за дії інших органів чи органів місцевого самоврядування.

Зазначає, що оскільки неправомірні дії державного виконавця як посадової особи органу ДВС були допущені при здійсненні ним своїх повноважень, то заподіяна такими діями шкода відшкодовується державою відповідно до ст. 1174 ЦК України. Не допускається стягнення такої з ДКС України, оскільки це призводить до зміни встановленого законодавством порядку виплати відповідних коштів. При цьому, відповідачем у даній справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади, а саме Івано-Франківський МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області. Таким чином, суд дійшов помилкового висновку про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди та судових витрат безпосередньо з ДКС України.

Апелянт також вказує, що в даному випадку відсутній один з обов`язкових елементів складу цивільного правопорушення - факт наявності рішення щодо бездіяльності або незаконності дій відповідачів.

Посилаючись на те, що розмір відшкодування шкоди повинен визначатися з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування, яке має бути не більш ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок держави, вказує, що судом завищено суму відшкодування позивачу, а позивачем не наведено обґрунтування розміру такого.

Також апелянт зазначає, що на час прийняття оскаржуваного рішення позивачем не було повідомлено суд про те, що постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 23.01.2020 року по справі № 344/17009/16-ц, визнано неправомірними дії державного виконавця Кушнірчука В.В. та стягнуто на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 8 000,00 грн., 4 000,00 грн. витрат за надання правничої допомоги та 670,35 грн. за рахунок Державного бюджету України, тобто судом вже було визнано неправомірними дії державного виконавця при здійсненні ним виконавчого провадження щодо стягнення коштів на користь ОСОБА_3 .

Крім того, оскільки в виходячи з даних, наведених у позовній заяві, оскаржуються дії працівника органу ДВС, то за своєю природою даний спір є публічно-правовим, а не цивільним, та підлягає розгляду за правилами КАС України.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ДКС України ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване рішення суду є законним та обґрунтованим, судом залучено ДКС України до участі у справі, оскільки відповідачем у справі є державний виконавець, а отже представник держави. При цьому, не заслуговують на увагу посилання апелянта на наявність постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 23.01.2020 року, якою стягнуто на його користь моральну шкоду в розмірі 8 000,00 грн., 4 000,00 грн. витрат за надання правничої допомоги та 670,35 грн. за рахунок Державного бюджету України, оскільки таке прийнято в іншій справі, яка не стосується оскаржуваного рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 22.10.2015 року головним державним виконавцем Івано-Франківського міського управління юстиції Кушнірчуком В.В. відкрито виконавче провадження ВП № 49094130 щодо примусового виконання виконавчого листа № 0907/6295/2012, виданого 09.10.2015 року Івано-Франківським міським судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошової компенсації 1/2 вартості автомобіля марки AUDI A6 2.6, 1997 року випуску, в розмірі 40 685 грн. та витрат по оплаті судового збору в розмірі 495,60 грн. (а.с. 154-159).

27.10.2015 року головним державним виконавцем відділу ДВС Івано-Франківського МУЮ Кушнірчуком В.В. звернуто стягнення за даним виконавчим листом на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи ОСОБА_1 , про що винесено відповідну постанову (а.с. 147-148).

20.11.2015 року головним державним виконавцем відділу ДВС Івано-Франківського МУЮ Кушнірчуком В.В. накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення 4 180,60 грн та оголошено заборону на його відчуження (а.с. 144).

09.02.2016 року головним державним виконавцем відділу ДВС Івано-Франківського МУЮ Кушнірчуком В.В. описано та арештовано майно, що належить на праві власності ОСОБА_1 , а саме 3/5 частин трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , про що складено акт опису та арешту майна ВП № 49094130 (а.с. 6-9, 129-132).

16.02.2016 року та 29.02.2016 року головним державним виконавцем відділу ДВС Івано-Франківського МУЮ Кушнірчуком В.В. винесено постанови про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні № 49094130 (а.с. 10, 126).

09.03.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського міського суду зі скаргою на неправомірні дії державного виконавця ВДВС Івано-Франківського МУЮ, в якій просив визнати неправомірними дії державного виконавця ВДВС Івано-Франківського МУЮ Кушнірчука В.В. при складанні акту опису й арешту майна та при винесенні постанови про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 29.02.2016 року, визнати акт опису й арешту майна від 09.02.2016 року, складений державним виконавцем Кушнірчуком В.В., фіктивним документом та скасувати постанову про призначення експерта суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, винесену державним виконавцем Кушнірчуком В.В. (а.с. 16-18, 120-122).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 27 листопада 2017 року по справі № 344/2896/16-ц, яка набрала законної сили 12.02.2018 року, скаргу задоволено частково. Визнано неправомірними дії державного виконавця ВДВС Івано-Франківського МУЮ Кушнірчука В.В. Скасовано постанову про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, винесену державним виконавцем ВДВС Івано-Франківського МУЮ Кушнірчуком В.В. (а.с. 19-22, 80-83).

При розгляді скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця ВДВС Івано-Франківського МУЮ Кушнірчука В.В. при складанні акту опису й арешту майна та при винесенні постанови про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 29.02.2016 року судом встановлено, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 22.10.2015 року не була надіслана на адресу боржника, зазначену у виконавчому документі, державним виконавцем не було реально забезпечено право боржника брати участь при складанні акту опису й арешту майна, а також державним виконавцем було відхилено заяву боржника про вчинення виконавчих дій щодо належної йому земельної частки (паю), незважаючи на те, що звернення стягнення може проводитися не на саму земельну ділянку, але й на доходи за використання земельного паю.

Згідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Вимоги ст. 1167 ЦК України визначають, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, коли така відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Згідно ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 1 ст. 80 Закону України «Про державну службу» матеріальна та моральна шкода, заподіяна фізичним та юридичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державних службовців під час здійснення ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок держави.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної немайнової шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди.

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку органів державної влади прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Зважаючи на встановлені обставини, негативні емоції позивача внаслідок порушення його прав у виконавчому провадженні перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із діями посадової особи відповідача, а відтак завдали йому моральної шкоди. Таким чином, є правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що позивачу була завдана моральна шкода.

Крім того, судом встановлено, що у зв`язку із описом та арештом 3/5 частин трикімнатної квартири АДРЕСА_1 -Франківську відділ державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції звертався до Служби у справах дітей органу опіки та піклування про попередній дозвіл органу опіки і піклування на звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1, 3/5 якої належить ОСОБА_1 та 13.07.2016 року комісією з питань захисту прав дитини відмовлено у наданні дозволу на звернення стягнення на 3/5 частини належної ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 , право на користування якою має ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 13, 14, 15, 99, 100-102).

Враховуючи наведене безпідставними є доводи апеляційної скарги Івано-Франківського МВ ДВС ПЗМУМЮ (м. Івано-Франківськ) про те, що не доведено факт заподіяння моральних та фізичних страждань, спричинених відповідачем, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги ДКС України про те, що в даному випадку відсутній один з обов`язкових елементів складу цивільного правопорушення - факт наявності рішення щодо бездіяльності або незаконності дій ДКСУ, з посиланням на ухвалу суду від 27.11.2017 року, якою визнано неправомірними дії державного виконавця ВДВС Івано-Франківського МУЮ Кушнірчука В.В. та скасовано винесену ним постанову про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 80 Закону України «Про державну службу» матеріальна та моральна шкода, заподіяна фізичним та юридичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державних службовців під час здійснення ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок держави.

Крім того, відшкодування моральної шкоди в розмірі 8 000,00 грн. за рахунок Державного бюджету України згідно постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 23.01.2020 року по справі № 344/17009/16-ц стосувалося завдання такої внаслідок інших неправомірних дій державного виконавця Кушнірчука В.В., ніж ті, що були предметом розгляду у справі № 344/2896/16-ц, тому не виключає право на відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення неправомірних дій щодо звернення стягнення на 3/5 частин трикімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Також спір у даній справі не підлягає розгляду за правилами КАС України, оскільки вимоги про відшкодування моральної шкоди заявлено окремо від вимог про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними, які вже було вирішено судом при розгляді скарги ОСОБА_1 , а ст. 5 КАС України передбачає право особи на звернення до адміністративного суду за захистом її порушених прав, свобод або законних інтересів, шляхом, зокрема, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю, тобто в порядку адміністративного судочинства така вимога може заявлятися разом з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Не дають підстав для зміни чи скасування рішення суду доводи апеляційної скарги ДКС України щодо помилкового висновку про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди та судових витрат безпосередньо з ДКС України, оскільки судом стягнуто такі кошти за рахунок Державного бюджету України, а не власних бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо посилання у апеляційній скарзі представника апелянта на те, що судом безпідставно завищено суму відшкодування позивачу, а позивачем не наведено обґрунтування розміру такого, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно абз. 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суд, який заслуховує сторін та встановлює фактичні обставини справи, має широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди. При цьому, таке відшкодування має бути не більш ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок відповідача.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції обґрунтував не співмірність заявленої до стягнення суми засадам розумності та справедливості, та встановивши факт заподіяння моральної шкоди ОСОБА_1 , враховуючи глибину та тяжкість моральних страждань позивача, їх тривалість, наслідки незаконних дій відповідача, дійшов вірного висновку про те, що належною компенсацією моральних переживань, що підлягає стягненню на користь позивача, є кошти в розмірі 7 200,00 грн.

Враховуючи вищенаведене та положення ст. 375 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги Івано-Франківського МВ ДВС ПЗМУМЮ (м. Івано-Франківськ) та ДКС України слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною 1 зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянтів.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) та Державної казначейської служби України залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 27 лютого 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Л.В. Ясеновенко

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин

Повний текст постанови складено 06 липня 2020 року.