справа № 216/5622/20
номер провадження № 2/216/3443/20
УХВАЛА

17 грудня 2020 року м. Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Сидорак В. В.

за участю секретаря судових засідань Баля А. І.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Шевченківського районного суду м. Києва, третя особа без самостійних вимог Головне управління Державної казначейської служби у м. Київ про визнання дій відповідача протиправними та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

30 вересня 2020 року до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла позовна заява від ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Шевченківського районного суду м. Києва про визнання протиправними дій відповідача щодо створення перешкоди для реалізації права позивача на доступ до правосуддя, що призвело до обмеження права на судовий захист та стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 жовтня 2020 року по поданому позову відкрито провадження у справі.

В підготовче судове засідання представник відповідача не з`явився про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи.

Представник третьої особи без самостійних вимог Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві в судове засідання не з`явився про причини неявки суд не повідомив, однак скерував на адресу суду пояснення по справі.

В силу вимог п. 1 ч. 2 ст. 198, ч. 2 ст. 223 ЦПК України, зважаючи на повторну неявку в підготовче судове засідання представника відповідача та представника третьої особи, суд вважає за можливе проводити підготовче судового за відсутності вказаних осіб.

В підготовчому судовому засіданні позивач просить суд закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду.

Розглянувши матеріали позовної заяви та заслухавши думку позивача, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 2 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: 1) залишення позовної заяви без розгляду; 2) закриття провадження у справі; 3) закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

До юрисдикції загальних судів відповідно до ст. 19 ЦПК України відносяться справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, визначальною ознакою справи цивільної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору.

Як вбачається з змісту позову, його предметом є дії (бездіяльність) Шевченківського районного суду м. Києва щодо постановлення ухвали про відкриття провадження у справі, закінчення підготовки справи до судового розгляду та призначення справи до розгляду.

Згідно із статтею 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускається.

Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом (ч. 1, ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Конституційний Суд України у пункті 4.2 Рішення від 23 травня 2001 року № 6-рп/2001 роз`яснив, що порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судового розгляду справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень, належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий.

Таким чином, оскарження дій суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, а також про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012; пункт 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013).

Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені.

Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).

Отже, позовні вимоги про оскарження дій/бездіяльності відповідача стосуються невчинення судом передбачених процесуальним законом дій, тому не можуть бути оскаржені поза межами порядку, передбаченого процесуальним законом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьов проти України», заяви № 17160/06 та № 35548/06, пункт 33).

Відсутність правової регламентації можливості оскаржити рішення, дії та бездіяльність суду, відповідно ухвалені або вчинені після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду інакше, ніж у порядку апеляційного та касаційного перегляду, а також неможливість притягнення суду (судді) до цивільної відповідальності за вказані рішення, дії чи бездіяльність є легітимними обмеженнями, покликаними забезпечити правову визначеність у правовідносинах учасників справи між собою та із судом, а також загальновизнаними гарантіями суддівської незалежності.

Такі обмеження не шкодять суті права на доступ до суду та є пропорційними визначеній меті, оскільки вона досягається гарантуванням у законі порядку оскарження рішень, дій і бездіяльності суду, відповідно ухвалених або вчинених після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду.

Відповідні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2019 року у справі № 815/110/16.

Отже, під час проведення підготовчого судового засідання судом встановлено, що заявлені ОСОБА_1 вимоги до Шевченківського районного суду м. Києва не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, як і не підлягають розгляду в порядку адміністративного чи господарського судочинства. А тому провадження у справі підлягає закриттю відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Керуючись ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 256, ст. 260 ЦПК України, суд,-

постановив:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Шевченківського районного суду м. Києва, третя особа без самостійних вимог Головне управління Державної казначейської служби у м. Київ про визнання дій відповідача протиправними та стягнення моральної шкоди - закрити.

Роз`яснити позивачу, що розгляд заявленого ним позову не може бути вирішений в судах жодної юрисдикції.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В. В. Сидорак