Справа №522/7841/20
Провадження №2/522/4663/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Донцова Д.Ю.,

за участі секретаря судового засідання - Смокової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення фактів та визнання права власності на майно в порядку спадкування набуте спадкодавцем у цивільному шлюбі,-

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 15.05.2020 року звернулась ОСОБА_3 із позовом до ОСОБА_2 відповідно якого просила наступне.

Встановити факт родинних зв`язків між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнавши, що ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_5 ;

Встановити факт спільного проживання без реєстрації шлюбу між собою або з іншою особу ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 1997 року по лютий 2020 року;

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_6 наступне майно:

-квартира, двокімнатна, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 29124053;

-квартира, загальною площею 58 кв.м., двокімнатна, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 1;

-житловий корпус оздоровчо-реабілітаційного центру літ.А №1-2, І-споруди, загальною площею 121,9 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер майна 237,

-машиномісце № НОМЕР_1 , загальною площею 37кв.м., яке розташоване за адресою АДРЕСА_4 , реєстраційний номер майна 237;

Визнати за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом після

смерті батька - ОСОБА_6 , на таке майно:

-1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 29124053;

-1/2 частину квартири, загальною площею 58 кв.м., двокімнатна, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 1;

-1/2 частину житлового корпусу оздоровчо-реабілітаційного центру літ.А №1-2, І-споруди, загальною площею 121,9 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер майна 237,

-1/2 частину машиномісця № НОМЕР_1 , загальною площею 37кв.м., яке розташоване за адресою АДРЕСА_4 , реєстраційний номер майна 237.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є донькою померлого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_2 перебувала у цивільному шлюбі з померлим з 1997 року до дня його смерті. За час спільного життя ОСОБА_2 та ОСОБА_7 набули майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності чоловіка та дружини, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. У зв`язку зі смертю батька відкрилась спадщина на усе належне йому майно та те на яке він мав права за життя. Однак, після смерті ОСОБА_5 відповідач відмовилась здійснити поділ спадкового майна із позивачем. Також існує відмінність в написані прізвища позивача з прізвищем померлого. Позивач значиться як « ОСОБА_8 », померлий як « ОСОБА_9 », що також є перешкодою для відкриття спадкової справи. У зв`язку з чим позивачка звернулась до суду із дійсним позовом.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.05.2020 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.

23.06.2020 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву відповідно якого представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з огляду на наступне.

Представник відповідача зазначає, що доказами, які на думку позивача, доводять позовні вимоги є спільні фотографії та листування, а також звернення ОСОБА_2 до роботодавця померлого, в якому остання підтверджує факт проживання більше п`яти років. Позивачка заявляє, що період спільного проживання її батька з відповідачкою становить з 1997 року по 2020 рік, разом з тим фотографії, надані позивачкою взагалі не містять дати їх складання, а наведене листування охоплює період з 31.12.2018 року по 27.02.2020 рік, що свідчить про неналежність доказів та недоведеність твердження позивачки щодо проживання її батька з відповідачкою однією сім`єю саме у період з 1997 року по 2020 рік. ОСОБА_2 засвідчує, що усе спірне майно є її особистою приватною власністю та придбане за особисті кошти. ОСОБА_5 (батько позивачки) за життя документи, які підтверджують особисте приватне право ОСОБА_2 на спірне майно не оскаржував, питання щодо визнання спірного майна спільною, сумісною власністю чоловіка та дружини, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою не ставив - свідчить про відсутність у ОСОБА_5 порушеного права або інтересу щодо правового статусу спірного майна (особиста приватна власність ОСОБА_2 ). ОСОБА_3 не зважаючи на родинний зв`язок з ОСОБА_5 не успадковує право, яке належало виключно її батьку щодо визнання спірного майна спільною, сумісную власністю чоловіка та дружини, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

23.07.2020 року до суду надано відповідь на відзив на позовну заяву відповідно якої зазначено, що враховуючи неконкретизовану позицію відповідача щодо встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу між собою або з іншою особою ОСОБА_2 та ОСОБА_5 сторона позивача деталізувала докази з якими відповідач не погоджується, а саме зазначили дата складання фотографій. Стосовно листування сторін по справі зазначено, що надані докази надані для підтвердження того, що стосунки які існували між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та ОСОБА_10 мали родинний, сімейний характер.

21.08.2020 року надійшли до суду заперечення представника відповідача на відповідь на відзив на позову заяву, відповідно яких зазначено, що відповідач не визнає позов у повному обсязі. Дійсно ОСОБА_2 та ОСОБА_5 були знайомі багато років та підтримували дружні стосунки проте вони жодним чином не мали ознак, притомних шлюбу. Стосовно вимоги позову щодо встановлення факту родинних зв`язків між ОСОБА_11 та ОСОБА_5 зазначено, що відповідач не володіє будь-якими доказами або документами на підтвердження вказаного факту, а тому вважає, що не має права стверджувати або спростовувати факту, що ОСОБА_12 є донькою ОСОБА_5 . Спростовуючи помилкові твердження позивачки про нібито проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1997 року по 2020 рік зазначено, що позивачка більше 20 років проживає у Фінляндії, там здобула освіту та має громадянство даної держави, що свідчить про об`єктивну неможливість знати про подробиці особистого приватного життя ОСОБА_5 або ОСОБА_2 . Представник відповідача зазначає, позовна заява та відповідь на відзив, окрім фотографій та скріншотів з телефону не містять належних, допустимих доказів проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1997 року по 2020 рік, усі твердження позивачки ґрунтуються на припущеннях.

Представник відповідача посилається на ті обставини, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 ніколи спільно не проживали, в обґрунтування чого надав суду докази, щодо місця реєстрації та фактичного місця проживання. ОСОБА_5 з 2008 року по день смерті працював на різних посадах у Державній архітектурно-будівельній інспекції та був суб`єктом декларування, та в деклараціях за 2011, 2016 , 2017, 2018 роки ОСОБА_2 як член сім`ї/дружина не зазначена. З огляду на це, на думку представника можливо дійти висновку, що ОСОБА_5 не визнавав ОСОБА_2 своєю цивільною дружиною. Також представником відповідача надано обґрунтування щодо джерел придбання спірного майна. З приводу твердження позивачки, що ОСОБА_2 займалась реєстрацією смерті, отриманням свідоцтва про смерть та похованням, представник зазначає, що дійсно ОСОБА_2 здійснювала зазначені дії, але не як цивільна дружина, а у зв`язку з тим, що родичі померлого не приїхали та не взяли на себе ці обов`язки.

08.09.2020 року до суду представником позивача надано додаткові пояснення, відповідно яких зазначено, що ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_5 власноруч написала та подала заяву до роботодавця померлого, в якій зазначила, що є його спадкоємицею, оскільки проживала разом з померлим більше п`яти років, стороною позивача надано низку фотографій, починаючи з 1997 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , які висвітлюють життя ОСОБА_2 з сім`єю померлого ОСОБА_5 , також з листування вбачається, що ОСОБА_2 прожили разом з ОСОБА_5 разом прожили 25 років. Окрім цього, доказом спільного проживання та ведення спільного побуту є й факт спільного проживання за адресою АДРЕСА_5 . Також, доказом спільного проживання та ведення спільного побуту є й факт укладання договору щодо придбання нерухомості у Республіці Болгарія від 07.06.2013 року, в якому зазначено, що нерухомість набувається ОСОБА_5 та ОСОБА_13 . Тобто, особи спільно набули у власність нерухоме майно, та в зазначеному договорі зазначено місце проживання сторін квартира АДРЕСА_4 . Представник позивачка порівняла доходи ОСОБА_2 з вартістю нерухомого майна та визначила, що її доход був значно менший, аніж вартість спірного майна.

28.09.2020 року до суду надійшли пояснення представника відповідача на додаткові пояснення позивачки, відповідно яких зазначено, що дійсно відповідачка складала та подавала заяву до роботодавця ОСОБА_5 , однак метою подачі заяви було отримання від роботодавця компенсації на поховання, оскільки, родичі померлого в період його хвороби та поховання жодним чином , зокрема фінансово не допомагали, жодної участі у вказаних процесах не приймали, а отже відповідачка була змушена написати вказану заяву з відповідним формулюванням. Щодо спільного придбання нерухомості у Республіці Болгарія представник відповідача зазначив, що природа спільного набуття нерухомості не правильно пов`язувати з природою спільного проживання без реєстрації шлюбу, щодо однакового місця проживання в договорі від 07.06.2013 року зазначено, що вказана інформація не має юридичного значення для нотаріуса Республіці Болгарія, а тому не перевіряється останнім. Нотаріус ідентифікував сторін договору за закордонними паспортами, у яких інформація щодо місця реєстрації або проживання відсутня.

Представник відповідача вважає, що висновки щодо фінансової неспроможності відповідачки особисто набути спірне майно не заслуговують на увагу, оскільки при доведенні права на визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, набутого під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та його поділ, позивачка повинна довести не так фінансову неможливість ОСОБА_2 набути спірне майно, як навпаки майновий стан ОСОБА_5 та джерела його фінансової спроможності у придбанні спірного майна, проте вказане позивачкою зроблено не було.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07.10.2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивачка та її представники підтримала позовну заяву, просили задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову.

В судовому засіданні також було допитано у якості свідків наступних осіб:

Позивачку ОСОБА_14 , яка повідомила, що померлий ОСОБА_5 та відповідача ОСОБА_2 познайомились в м. Чернігові у 1996 році та з цього періоду проживали разом. В 2000 році вони приїжджали до неї в Фінляндію, де проживає позивачка, мали гарні відносини та мали спільний побут. Свідок повідомила, що з 2004 по 2019 рік свідок періодично прилітала в Україну та бачила померлого батька разом з відповідачкою.

ОСОБА_15 , яка повідомила суду, що позивачка є двоюрідною племінницею, а ОСОБА_2 вважає дружиною двоюрідного брата, з якою познайомилась коли проживали в м. Чернігові, в 2004 році вони переїхали в м. Одесу, на всіх святах вони були разом, за останні 10 років життя померлого, бачилась з ОСОБА_2 один раз у них вдома. Свідок пояснила, що з 2005 по 2006 рік померлий ОСОБА_5 кожний день приходив до них на обід, у 2009 році вона поїхала з міста Одеси;

ОСОБА_16 , яка повідомила суду, що познайомилась з ОСОБА_2 в 1996 році, разом з померлим ОСОБА_5 приїжджала в м. Бендери Республіки Молдова, також відомо, що вони разом переїхали в м. Одесу та зустрічались на святах, в загалом бачились 1-3 рази в рік, останній раз бачились за 5 років до смерті ОСОБА_5 , в гостях вдома у ОСОБА_2 або ОСОБА_5 не була та вони у свідка також не були. Свідок зазначила, що позивачку бачила один-два рази за всі роки.

ОСОБА_17 , який повідомив суду, що знайомий з померлим ОСОБА_5 та його братом ОСОБА_18 , вони приїжджали разом. З померлим ОСОБА_5 спілкувався по роботі та бачився один-два рази на рік. З ОСОБА_19 спілкувався мало, бачився з нею 2-3 рази за період знайомства. З 2004 року свідок не був в гостях у ОСОБА_2 або ОСОБА_5 та вони також не були у нього.

ОСОБА_20 , який повідомив суду, що він є братом померлого ОСОБА_5 , та знайомий з ОСОБА_2 з 1996 року, в період з 2004 по 2011 рік бачив ОСОБА_2 разом з ОСОБА_5 один раз на місяць, спілкувались до 2011 року, оскільки потім був засуджений відповідно до Кримінального Кодексу Республіки Молдова, звільнився від відбування покарання 22.11.2019 року. В момент придбання речей та будь-яких подарунків не був присутній, в період відбування покарання померлий ОСОБА_5 з 2011 по 2019 роки 4-5 рази приїжджав до свідка на зустрічі, ОСОБА_2 присутня не була.

Вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що предметом розгляду справи є наступне спірне майно:

- квартира, двокімнатна, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 29124053, дата реєстрації 22.01.2010 року, що належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, 09.12.2009 року видано на підставі рішення Виконкому Таїровської селищної ради від 30.10.2009 року за №814;

- квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 1, що належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: НОМЕР_2 , виданого 31.05.2013 року державним реєстратором Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Цапок І.В.;

- житловий корпус оздоровчо-реабілітаційного центру літ.А №1-2, І-споруди, загальною площею 121,9 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер майна 237, що належить ОСОБА_2 на підставі договору про спільну діяльність у будівництві, серія та номер: б.н., виданий 02.01.2013 року ГО «Обласний союз інвалідів локальних конфліктів» та ОСОБА_2 , додаткової угоди до договору про спільну діяльність, серія та номер: б н виданий 14.09.2015 року ГО «Обласний союз інвалідів локальних конфліктів» та ОСОБА_2 , акту приймання-передачі нерухомого майна, до договору про спільну діяльність, серія та номер: б н виданий 14.09.2015 року ГО «Обласний союз інвалідів локальних конфліктів» та ОСОБА_2 , рішення виконавчого комітету місцевої Ради депутатів, серія та номер 103 виданий 29.10.2015 Дальницькою сільською радою;

- машиномісце № НОМЕР_1 , загальною площею 37кв.м., яке розташоване за адресою АДРЕСА_4 , реєстраційний номер майна 237, що належить ОСОБА_2 на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: б/н виданий 13.12.2011 року, видавник ТОВ «Руніком Стройінвест», додаткової угода серія та номер: б/г, видана 17.03.2009 року ТОВ «Руніком Стройінвест», договору купівлі-продажу майнових прав, серії та номер: ВИ-П№17, виданий 17.03.2009 року ТОВ «Руніком Стройінвест», довідки серія та номер: 392, видана 14.02.2013 року Таїровська селищна Рада, рішення місцевого органу державної виконавчої влади, серія та номер:1440, видана 29.11.2012 Виконком Таїровської селищної ради, довідки про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі, серія та номер:ВИ-П№17 виданий 13.12.2011 року ТОВ «Руніком Стройінвест».

Отже спірне майно, що належить відповідачці ОСОБА_2 було набуто в період 2009-2015 роки.

Відповідно до паспорту серії НОМЕР_10 (переклад з фінської мови на українську мову) позивачка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є громадянкою Фінляндії. Позивачка має реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_3 .

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 10.06.1983 року ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 та батьком зазначено ОСОБА_5 .

Відповідно свідоцтва про смерть (повторно) серії НОМЕР_5 від 15.05.2020 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачка ОСОБА_21 звернулась із позовною заявою зазначаючи, що відповідачка ОСОБА_2 проживала з ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1997 року по лютий 2020 року та спірне майно було набуте як спільна сумісна власність, у зв`язку з чим судом встановлено наступне.

З особової картки державного службовця №1365 заведеної Державної архітектурно-будівельною інспекцією України відносно ОСОБА_5 визначено сімейний стан та склад сім`ї: холост. Також в матеріалах наявна довідка Дальницької сільської ради Овідіопольського району Одеської області вих. №1251 від 16.11.2017 року, відповідно якої зазначено, що ОСОБА_5 проживав але не зареєстрований на території АДРЕСА_3 .

З матеріалів спадкової справи №258с/2020 до майна ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що справу було заведено за заявою ОСОБА_1 04.06.2020 року, станом на 05.06.2020 року інших заяв не надходило.

Відповідно паспорту громадянина України НОМЕР_6 ОСОБА_2 з 15.03.2010 року зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 . Відповідно посвідки на проживання в ПМР іноземця серії НОМЕР_7 від 20.11.2009 року ОСОБА_5 був зареєстрований в АДРЕСА_6 , та зазначено сімейний стан «неодружений».

Відповідно довідки №639 від 18.02.2020 року ОСОБА_22 проживав без реєстрації за адресою АДРЕСА_7 .

Згідно до декларації про майно доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру ОСОБА_5 за 2011, 2016, 2017, 2018 роки ОСОБА_5 зазначав про склад сім`ї інформацію про батька та мати, відомостей про ОСОБА_2 та спірне нерухоме майно відсутні.

Відповідно Нотаріального акту з продажу нерухомого майна №142 том VI реєстр №5977 справа №1125 від 2013 року (з перекладом з болгарської мови на українську мову) ОСОБА_23 та ОСОБА_13 придбали нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_8 , що знаходиться в туристичному комплексі «Орхідея Форт Гарден», м. Несебир, місцевість «Інджекьойсько блато», громада Несебир, обл. Бургас. Олександра Сєргєєва було встановлено на підставі паспорту № НОМЕР_8 виданого 30.09.2005 року органом 7400, ОСОБА_24 було встановлено на підставі паспорту № НОМЕР_9 виданого 24.11.2010 року органом 5102, та адреса місця проживання зазначена АДРЕСА_1 .

Згідно заяви ОСОБА_2 до в.о. Голови Державної архітектурно-будівельної інспекції України Костенко О.І. від 10.03.2020 року, ОСОБА_2 просила направити трудову книжку ОСОБА_5 як спадкоємиці, яка проживала однією сім`єю більше п`яти років.

Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

ВСУ у постанові від 3 червня 2015 р. по справі N 6-38цс15 висловив наступну правову позицію: належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, за якими спірному набутому майну можна надати режим спільного майна, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма ст. 60 зазначеного Кодексу вважається застосованою правильно.

Висновки щодо належних та допустимих доказів проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, зроблені та викладені Верховним Судом у постанові № 524/10054/16 від 15 липня 2020 року.

Так, Верховний Суд зазначає, що: «Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Аналізуючи надані докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної заяви з огляду на те, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів щодо встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Померлий ОСОБА_5 та ОСОБА_25 дійсно були близькими друзями, що не заперечується ОСОБА_25 , разом з тим доказів щодо факту спільного проживання без реєстрації шлюбу та доказів щодо спільної участі ОСОБА_5 в придбані спірного майна, що належить ОСОБА_25 , суду не надано, допитані в судовому засіданні свідки не підтвердили факт ведення спільного побуту з 01.01.2004 року та в період придбання спірного нерухомого майна. Щодо сумісних фотографій та спільного святкування померлим ОСОБА_5 разом з ОСОБА_25 суд відноситься критично, у зв`язку з тим, що зазначене не може бути належним доказом ведення спільного господарства, з огляду на те, що документальних доказів фактичного місця проживання разом зазначених осіб суду не надано. Декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, які заповнював ОСОБА_5 за 2011, 2016, 2017, 2018 роки не містять відомостей щодо спірного майна та визначення ОСОБА_25 у складі сім`ї.

Суд погоджується з доводами відповідача щодо спільного придбання ОСОБА_5 та ОСОБА_2 нерухомості у Республіці Болгарія, а саме ті обставини, що правовідносини спільного набуття нерухомості не можливо пов`язувати з правовідносинами спільного проживання без реєстрації шлюбу. З приводу зазначення спільної адреси в договорі від 07.06.2013 року, вказана адреса стосується спірного майна, однак нотаріус Республіці Болгарія ідентифікував сторін договору за закордонними паспортами, у яких інформація щодо місця реєстрації або проживання відсутня, у зв`язку з чим договірні відносини між померлим ОСОБА_5 та ОСОБА_2 не можуть бути беззаперечним доказом спільного проживання.

Суд критично сприймає заяву ОСОБА_2 від 10.03.2020 року, відповідно якої просила направити трудову книжку ОСОБА_5 як спадкоємиці, яка проживала однією сім`єю більше п`яти років, оскільки даний доказ не узгоджується з іншими доказами та приймає до уваги пояснення відповідачки з приводу того, що метою подачі даної заяви було отримання від роботодавця компенсації на поховання, оскільки, родичі померлого не займались реєстрацією смерті та похованням.

Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року).

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі повно та всебічно з`ясованих обставин справи та наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку щодо необґрунтованості заявлених позовних вимог, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 11, 76-80, 81, 89, 241, 247, 258, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення фактів та визнання права власності на майно в порядку спадкування набуте спадкодавцем у цивільному шлюбі - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 10.12.2020 року.

Суддя Д.Ю. Донцов