Справа №266/1605/14-ц
Провадження№ 4-с/266/12/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2020 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі головуючого судді Пантелєєва Д.Г., за участю секретаря судового засідання Широкової Г.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Приморського відділу Державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду з скаргою на бездіяльність Приморського відділу Державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, зобов`язання вчинити певні дії.

Скаргу обґрунтовано тим, що на виконанні Приморського ВДВС у м. Маріуполя СМУЮ знаходиться виконавче провадження №541163951 по виконанню виконавчого листа №266/1605/14-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_3 в розмірі ј частини з усіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з 15.04.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. ОСОБА_2 свої зобов`язання належним чином не виконує, заборгованість по сплаті аліментів станом на 24.04.2019 року складає 105385,84 грн., штраф складає 52692,92 грн. Державного виконавця було повідомлено, що рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26.12.2018 року б. АДРЕСА_1 м. Маріуполь визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнано право власності ОСОБА_1 на Ѕ частку будинку, інша Ѕ частка належить на праві власності боржнику ОСОБА_2 , іпотечний договір яким погашено в повному обсязі, однак державним виконавцем звернення стягнення на майно не проводиться. Просила суд визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця, зобов`язати вчинити передбачені законом дії щодо звернення стягнення на Ѕ частку б АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 .

Заявник в судове засідання не з`явився, справа розглянута за участі представника заявника, ОСОБА_4 .

Представник заявника в судовому засіданні скаргу підтримав, надав суду відповідь уповноваженої особи ФГВФО про відсутність іпотечної заборгованості в боржника ОСОБА_2

Представник Приморського ВДВС м. Маріуполя Східного МУМЮ в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заперечення на скаргу, які обґрунтував тим, що На виконанні Відділі знаходиться виконавче провадження АСВП № 54163951 по примусовому виконанню виконавчого листа № 266/1605/14-ц виданий 19.05.2017 року Приморським районним судом м. Маріуполь про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини від всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 15.04.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Загальна сума заборгованості по сплаті аліментів до досягнення дитинок повноліття, а саме до 24.04.2019 року складає 105 385,84 грн. + штраф 52 692,92 грн. (постанова про накладення штрафу) = 158 078,76 грн. 29.09.2017 року з метою забезпечення виконання рішення суду винесена постанова про арешт майна боржника, арешт нерухомого майна (спеціальний розділ Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису обтяження 22586433). Реєстрація в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, реєстраційний номер 16230456. 20.12.2018 року надійшла інформація від ПАТ «СБЕРБАНК» про номери рахунків відкритих ОСОБА_2 у зазначеній фінансовій установі. 28.02.2019 року винесено постанову про арешт коштів боржника, які містяться на рахунках у ПАТ «СБЕРБАНК». 25.03.2019 року надійшло повідомлення від ПАТ «СБЕРБАНК», що кошти для виконання даної постанови відсутні.04.10.2019 року державним виконавцем здійснено вихід на адресу за місцем мешкання боржника, а саме: АДРЕСА_2 , з метою перевірки майнового| стану боржника, майна належного боржнику, на яке можливо звернути стягнення, для подальшого опису й арешту відсутнє. На теперішній час відповідно до відповідей від: Територіального сервісного центру 1441 Регіонального центру МВС у Донецькій області, що транспортні засоби за Ланковим ОСОБА_2 не зареєстровані, Пенсійного фонду України, Державної фіскальної служби України про відсутність отриманих доходів, місця праці, відкритих рахунках. 05.02.2020 року запит до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за адресою: м. Київ вул. Січових Стрільців, 17, з метою отримання інформації про наявність або відсутність заборгованості по іпотечному договору № 930 від 27.03.2008 року.20.02.2020 року надійшла відповідь від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про перенаправлення за належністю запиту державного виконавця до Уповноважене: особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «НАДРА» У зв`язку з відсутності відповіді у Відділі від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, 05.05.2020 року направлено повторний запит до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «НАДРА». На підставі рішення № 266/2472/18 від 26.12.2018 року виданого Приморським районним судом м. Маріуполь про визнання будинку АДРЕСА_1 . АДРЕСА_3 об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також про визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку будинку АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 не здійснила на своє ім`я державну реєстрацію права власності на Ѕ частку будинку АДРЕСА_1 . Відповідно до інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, актуальна інформація про державну реєстрацію іпотеки номер запису 30165316 від 27.03.2008 року складено іпотечний договір № 930 від 27.03.2008 року, видавник АТ КБ «Надра». Строк виконання основного зобов`язання: 27.03.2023 року, розмір основного зобов`язання: 15 420.00 долари США. 15.01.2020року державним виконавцем Відділу у письмовій формі надано роз`яснення ОСОБА_1 , що відповідно до ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням Закону України «Про Іпотеку». На підставі Закону України «Про Іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. По теперішній час інформація у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна знаходяться дані щодо актуальної інформації про державну реєстрацію іпотеки, яким є іпотекодавець ОСОБА_2 та на праві приватної власності належить 1/1 частка будинку АДРЕСА_1 . На підставі викладеного просив в задоволенні скарги відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванню обставин справи, прийшов такого висновку.

В судовому засіданні встановлено, що на виконанні Приморського ВДВС м. Маріуполя Східного МУМЮ знаходиться виконавче провадження № 54163951 по виконанню виконавчого листа № 266/1605/14-ц, виданого Приморським районним судом м. Маріуполя Донецької області про стягнення за ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини від всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 15.04.2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Під час проведення виконавчих дій державним виконавцем встановлено номери рахунків в банківській установі ПАТ «СБЕРБАНК», відсутність коштів на рахунках у вказаній установі.

Встановлено відсутність в ОСОБА_2 пенсійних виплат, транспортних засобів (а. с. 21-25)

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, актуальна інформація про державну реєстрацію іпотеки номер запису 30165316 від 27.03.2008 року складено іпотечний договір № 930 від 27.03.2008 року, видавник АТ КБ «Надра». Строк виконання основного зобов`язання: 27.03.2023 року, розмір основного зобов`язання: 15 420.00 долари США (а. с. 16)

Загальна сума заборгованості ОСОБА_2 становить 158078,76 грн., з яких сума заборгованості за аліментами становить 105385,84 грн., штрафні санкції складають 52692,92 грн. (а. с. 27, 28)

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26.12.2018 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, визнано право власності ОСОБА_1 на Ѕ частину будинку АДРЕСА_1 (а. с. 5-6)

З відповіді уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Панков є.В. серед боржників банку не обліковується.

Так, за змістом ст. 129, 129-1 Конституції України, та у відповідності до ст. 18 ЦПК України, судове рішення, що набрало законної сили, обов`язкове для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» (далі Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 7 Постанови від 26 грудня 2003р. №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов`язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014р. № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» передбачено, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу.

Згідно з ч. 1ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п.7 ст.51 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Згідно ст.3 ЗУ «Про іпотеку» У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» законодавець визначає наступні способи звернення стягнення предмету іпотеки: на підставі рішення суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержатель.

За змістом статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи. Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Розділ VІІ Закону України «Про виконавче провадження» визначає загальний порядок звернення стягнення на майно боржника.

Відповідно до частини першої статті 48 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стаття 46 3акону України «Про виконавче провадження» передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна. Положеннями статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно із частиною сьомою цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». За змістом цієї статті підставою для застосування положень Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні частини першої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»

Таким чином, з викладеного вбачається, що положення Закону України «Про' виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без відповідного рішення в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя. Якщо за судовим рішенням з відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то суд не може змінити спосіб виконання такого рішення суду на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки рішення суду про стягнення заборгованості має виконуватися за рахунок усього майна, що належить боржнику. Відповідно до порядку примусового звернення стягнення на майно боржника, визначеного статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження», першочергово звертається стягнення на кошти боржника, а за їх відсутності - на інше майно боржника. Відповідно до статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів та рухомого майна. Стаття 51 Закону України «Про виконавче провадження» визначає порядок звернення стягнення на заставлене майно. Оскільки статтею 575 ЦК України іпотеку визначено як окремий вид застави, положення Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють звернути стягнення на іпотечне майно для задоволення вимог іпотекодержателя.

Верховний Суд України в постанові № 6- 54цс16 від 27.04.2016 року висловив правову позицію з даного приводу, а саме, що положення Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов`язань, за таких умов: відсутність у боржника будь - якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України.

З матеріалів справи встановлено, що в ОСОБА_2 відсутня заборгованість перед ПАТ КБ «Надра», отже ПАТ КБ «Надра» більше не є іпотекодержателем нерухомого майна в вигляді б. АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Отже, судом встановлено та доведено належними та допустимими доказами факт не виконання державним виконавцем виконавчих дій в повному обсязі, що виразилось в невиконанні приписів ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Доводи скаржника знайшли свого підтвердження, не були спростовані дослідженими матеріалами справи, тому суд приходить до висновку про задоволення скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.2, 4, 10, 12, 48, 76, 81, ч.1 223, 258, 259, 260, 263, 268, 447, 450-451 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Приморського відділу Державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Зобов`язати державного виконавця Приморського відділу Державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Тараш І.А. вчинити дії щодо звернення стягнення на належну ОСОБА_2 Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду в 15-денний строк з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 02.07.2020 року

Суддя Д.Г. Пантелєєв