Справа № 465/7874/18 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/811/1529/20 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Копняк С.М., Приколоти Т.І.,

за участі секретаря: Сеньків Х.І.,

без участі сторін, розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Франківського районного суду м. Львова від 11 лютого 2020 року у справі за позовом представника Моторного (транспортного) страхового бюро України ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2018 року МТСБУ звернулося з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою.

В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що 05 червня 2015 року на вул. Городоцькій, 163 з вини ОСОБА_2 відбулася дорожньо-транспортна пригода, вина відповідача підтверджується постановою Апеляційного суду Львівської області від 03 вересня 2015 року.

В результаті вищевказаного ДТП зазнав пошкоджень автомобіль Сузукі д.н.з. НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_3 .

Вказував, що відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №167 від 12 липня 2015 року, вартість матеріального збитку, завданого автомобілю Сузукі д.н.з. НОМЕР_1 становить 16700,38 грн.

Також зазначав, що винуватцем ДТП ОСОБА_2 було відшкодовано потерпілій особі 4000 грн. На момент скоїння ДТП, у відповідача був відсутній поліс обовя`зкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів.

29 грудня 2015 року позивачем здійснено регламентну виплату потерпілій особі у розмірі 12700,38 гривень.

З урахуванням зазначених обставин просили стягнути з ОСОБА_2 на користь МТСБУ 13420 гривень 38 коп., страхового відшкодування та 1762,00 грн. сплаченого судового збору.

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 11 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржило Моторно (транспортне) страхове бюро України.

В апеляційній скарзі посилається на те, що під час розгляду справи відповідачем не надано жодних доказів того, що до його функціональних обов`язків входило керування службовим автомобілем, а саме не надано посадову інструкцію керівника СЕС Галицького району м. Львова. Вважає, що матеріалами справи не підтверджено, що на момент ДТП шкода була заподіяна відповідачем під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків.

Крім цього, звертає увагу на те, що відповідачем не надано доказів, які б вказували на правомірність керування ним службовим автомобілем. Також під час розгляду цієї справи було встановлено, що ним було особисто відшкодовано потерпілому 4000 гривень, що лише додатково підтверджує той факт, що саме ОСОБА_2 і є належним відповідачем по справі. Вважає, що ОСОБА_2 є належним відповідачем по цій справі, тому судом першої інстанції необґрунтовано відмолено у задоволенні позову

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі є дата складення повного судового рішення 14 грудня 2020 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, а рішення Франківського районного суду м. Львова від 11 лютого 2020 року скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового рішення по справі.

Судом та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 05 червня 2015 р. о 18 год. 30 хв. у м. Львові по вул. Городоцькій, 163, керуючи автомобілем марки «ЗАЗ ДЕУ» д.н.з. НОМЕР_2 при перелаштуванні напрямку руху, не врахував дорожньої обстановки, не переконався, що такий маневр буде безпечним для інших учасників дорожнього руху, не надав переваги у русі транспортному засобу, який рухався у попутному напрямку на смузі автодороги, на яку ОСОБА_2 здійснював перелаштування, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Сузукі» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , завдавши транспортним засобам технічних пошкоджень.

Винуватцем ДТП, згідно постанови Франківського районного суду м. Львова від 31 липня 2015, залишеної без змін постановою Апеляційного суду Львівської області від 03 вересня 2015, було визнано ОСОБА_2 , який керував автомобілем «ЗАЗ ДЕУ» з державним номерним знаком НОМЕР_2 , що на дату ДТП належав Санітарно епідеміологічній станції Галицького району м. Львова.

За результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження, судовим експертом Галамаєм Я.І. складено висновок від 12 липня 2015 року № 167, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Сузукі», становить 16 700, 38 грн. ОСОБА_2 було відшкодовано потерпілій особі 4 000, 00 грн.

Постановою Франківського районного суду м. Львова від 31 липня 2015 р. у справі №465/3862/15-ц ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.124 КУпАП.

Постановою Львівського апеляційного суду від 03 вересня 2015 року вищевказане рішення залишено без змін.

29 грудня 2015 року позивачем здійснено регламентну виплату потерпілій особі у розмірі 12700,38 грн.

На час подання позову в добровільному порядку відповідачем не компенсовано витрати МТСБУ.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки ОСОБА_2 вчинив ДТП під час виконання ним трудовихобов`язків.

З таким висновком суду не можна погодитись , виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно з ст.21 Закону на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат).

Відповідно до пунктів 41.1, 41.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. За рахунок коштів відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ здійснює оплату послуг осіб, залучених для встановлення причин, обставин подій, за якими може бути проведена регламентна виплата, та розміру заподіяної внаслідок них шкоди, а також банківських витрат МТСБУ при здійсненні регламентних виплат.

Згідно з п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Частинами другою та третьою статті 22 вказаного Закону передбачено, що у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Частиною першою статті 1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з підпунктами «г» і «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо ДТП визначено в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам ПДР; а також якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Таким чином, норми спеціального Закону № 1961-IV надають страховику, який виплатив страхове відшкодування, альтернативне право на звернення з позовом у порядку регресу до водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, у визначених Законом випадках.

Однак згідно із частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

При цьому, згідно висновку Верховного Суду України , викладених у постанові від 28 січня 2015 року у справі №6-229цс14 під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент скоєння ДТП, у відповідача був відсутній поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, ДТП трапилася о. 08 год. 30 хв. 05 червня 2015 року у м. Львові по вул. Городоцькій, 163.

В той же час, робота Санепідеміологічної станції Галицького району м. Львова СЕС згідно загальнодоступної інформації розпочинається з 09 :00, крім цього відповідачем не надано жодних доказів того, що до його функціональних обов`язків входило керування службовим автомобілем, не надано посадову інструкцію керівника Санепідеміологічної станції Галицького району м. Львова, не надано правил внутрішнього трудового розпорядку Санепідеміологічної станції Галицького району м. Львова.

Відповідно до рішення Господарського суду Львівської області від 04 лютого 2019 року у справі № 914/1883/18 за позовом МТСБУ до ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області, за участю третьої особи ОСОБА_2 про стягнення 13 420, 38 грн. у задоволенні позову відмовлено.

Вищезгаданим рішенням також встановлено, що відсутні докази того, що ОСОБА_2 скоїв ДТП на службовому автомобілі саме в робочий час чи під час виконання трудових обов`язків.

Доказом належності відповідача ОСОБА_2 у вказаній справі може слугувати також те, що винуватцем ДТП ОСОБА_2 було відшкодовано потерпілій особі 4000 грн.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_2 є належним відповідачем у справі та позовні вимог МТСБУ є обґрунтованими та підлягають до задоволення в частині стягнення з ОСОБА_2 здійсненої регламентної виплати потерпілій особі ОСОБА_3 у розмірі 12700,38 грн., оскільки здійснення таких підтверджується належними та допустимими доказами, зокрема платіжним дорученням від 29.12.2015 № 6700.

В решті вимог МТСБУ (в частині стягнення витрат на послуги аварійного комісара в сумі 720 гривень) слід відмовити, оскільки такі не доведені належними доказами, копія платіжного доручення на підтвердження витрат на послуги аварійного комісара не може вважатись належним доказом оскільки така є не читабельною (а.с. 14).

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, з ОСОБА_2 слід стягнути на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 4 184 гривень 75 копійок сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 11 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Моторно (транспортного) страхового бюро України - задовольнити частково.

Стягнутив порядку регресу з ОСОБА_2 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 12700 ( дванадцять тисяч сімсот ) гривень 38 коп.відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 4 184 гривень 75 копійок сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 14 грудня 2020 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Копняк С.М.

Приколота Т.І.