Провадження № 2/727/384/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2020 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Чебан В.М.

при секретарі Гладкій Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , де третьою особою виступає ОСОБА_4 , про встановлення порядку користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом, де третьою особою виступає ОСОБА_4 , про встановлення порядку користування житловим приміщенням до відповідача ОСОБА_3 , мотивуючи позовні вимоги тим, що вони, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в порядку приватизації набули у спільну сумісну власність трьохкімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 24.11.1997 року Управлінням приватизації Чернівецької міської ради.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , у зв`язку з чим її було знято з реєстраційного обліку за місцем проживання.

Зазначають, що іншого житла у них немає.

Вказують, що на даний час відповідач перешкоджає користуватися належним їм на праві спільної сумісної власності житловим приміщенням та між сторонами не досягнуто згоди щодо порядку користування спільним майном, у зв`язку із чим виникла необхідність звернутися до суду з даним позовом.

Звертають увагу суду на те, що відповідно до технічного паспорту квартира в АДРЕСА_1 має загальну площу 79 кв.м., житлову - 48 кв.м., складається з: житлової кімнати, площею 18,6 кв.м., житлової кімнати площею 18,7 кв. м., житлової кімнати площею 10,7 кв.м., яка виходить на балкон площею 6,6 кв.м. та лоджію площею 3,4 кв.м., а також з кухні площею 6,2 кв.м., ванної кімнати площею 2,6 кв.м., вбиральні площею 1,2 кв.м., коридору площею 10,0 кв.м., вбудованої шафи площею 1,0 кв. м.

Позивачі посилаються на те, що під час вирішення, які саме кімнати та приміщення належить виділити сторонам, слід враховувати відокремленість, площу приміщень, а також фактичний порядок користування, який склався у співвласників та користувачів спірної квартири, а також те, що разом з ОСОБА_1 проживають двоє її неповнолітніх дітей, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Таким чином, позивачі вважають, що виходячи з наведеного, оскільки ОСОБА_1 разом з дітьми тривалий час користувалася житловою кімнатою площею 18,6 кв.м. та в ній знаходяться її речі, а ОСОБА_2 тривалий час користується житловою кімнатою площею 18,7 кв. м., в якій знаходяться її речі та у вказаних кімнатах за власні кошти позивачів були замінені вікна, то їм слід виділити вказані приміщення у користування. При цьому, вважають, що ОСОБА_3 можливо виділити в користування житлову кімнату площею 10,7 кв.м., а також балкон площею 6,6 кв.м. та лоджію площею 3,4 кв.м., в які наявний вхід лише з вказаної кімнати, та вбудовану шафу площею 1,0 кв. м.

Решту ж приміщень квартири, а саме кухню площею 6,2 кв.м., ванну кімнату площею 2,6 кв.м., вбиральню площею 1,2 кв.м., коридор площею 10,0 кв.м., на думку позивачів, слід залишити в спільному користуванні усіх співвласників квартири.

На основі викладеного, позивачі просять суд постановити рішення, яким встановити наступний порядок користування квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: ОСОБА_3 виділити в користування житлову кімнату площею 10,7 кв.м., балкон площею 6,6 кв.м. та лоджію площею 3,4 кв.м., вбудовану шафу площею 1,0 кв.м.; ОСОБА_1 виділити в користування житлову кімнату площею 18,6 кв.м.; ОСОБА_2 виділити в користування житлову кімнату площею 18,7 кв. м.; залишити в загальному користуванні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 кухню площею 6,2 кв.м., ванну кімнату площею 2,6 кв.м., вбиральню площею 1,2 кв.м., коридор площею 10,0 кв.м.

Позивачі в судове засідання не з`явились, однак до початку судового засідання від їх представника надійшла заява, в якій остання просить розглядати дану справу у відсутність позивачів, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, однак до початку розгляду справи від нього надійшла заява, в якій останній просить розглядати справу у його відсутність, не фіксувати судове засідання технічними засобами та вимоги позову визнає.

Третя особа по справі - ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, однак до початку розгляду справи від нього надійшла заява, в якій останній просить розглядати справу у його відсутність, вимоги позову підтримує.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в порядку приватизації набули у спільну сумісну власність трьохкімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 24.11.1997 року Управлінням приватизації Чернівецької міської ради (а.с.9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.11), у зв`язку з чим її було знято з реєстраційного обліку за місцем проживання, що також підтверджується довідкою КЖРЕП 14 за №1335 від 29.07.2019 року (а.с.13).

Згідно наданої позивачами копії технічного паспорту на спірну квартиру, квартира в АДРЕСА_1 має загальну площу 79 кв.м., житлову - 48 кв.м., складається з: житлової кімнати, площею 18,6 кв.м., житлової кімнати площею 18,7 кв. м., житлової кімнати площею 10,7 кв.м., яка виходить на балкон площею 6,6 кв.м. та лоджію площею 3,4 кв.м., а також з кухні площею 6,2 кв.м., ванної кімнати площею 2,6 кв.м., вбиральні площею 1,2 кв.м., коридору площею 10,0 кв.м., вбудованої шафи площею 1,0 кв. м.

Також, як вбачається з матеріалів справи, у позивача ОСОБА_1 на утриманні перебувають неповнолітні діти: донька - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.16) та донька - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а.с.17), які згідно довідки КЖРЕП 14 за №1335 від 29.07.2019 року (а.с.13) зареєстровані разом з позивачкою ОСОБА_1 .

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно положень ст.ст.319, 321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Статтею 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є спільною частковою власністю. Кожен з співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

За правилом ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Виходячи зі змісту вищенаведених положень, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові №7 від 04.10.1991 року (із змінами і доповненнями) «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності.

Окрім того, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна в натурі для припинення права спільної власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Співвласники не позбавлені можливості в подальшому звернутися до суду із позовом про поділ будинку (квартири) в натурі, при якому збереження визначеного судом порядку користування приміщеннями не вважатиметься обов`язковим. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року № 6-1500цс15 та в постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року№ 363/1529/14-ц.

Таким чином, виходячи з наведеного та враховуючи те, що ОСОБА_1 разом з дітьми тривалий час користувалася житловою кімнатою площею 18,6 кв.м. та в ній знаходяться її речі, а ОСОБА_2 тривалий час користується житловою кімнатою площею 18,7 кв. м., в якій знаходяться її речі та у вказаних кімнатах за власні кошти позивачів були замінені вікна, чого не заперечують у їх спрямованих до суду заявах сторони, то їм слід виділити вказані приміщення у користування. При цьому, враховуючи визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 можливо виділити в користування житлову кімнату площею 10,7 кв.м., а також балкон площею 6,6 кв.м. та лоджію площею 3,4 кв.м. та вбудовану шафу площею 1,0 кв. м.

Таким чином, з урахуванням вищевказаного, оцінюючи всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачами доведено обставини, на які вони посилаються як на підставу заявлених вимог, позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Керуючись ст.89 ЗК України, ст.ст.319, 321, 358, 369, 391 ЦК України, ст.ст.12, 13, 19, 76, 81, 82, 89, 139, 141, 247, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , де третьою особою виступає ОСОБА_4 , про встановлення порядку користування житловим приміщенням - задовольнити.

Встановити наступний порядок користування квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: ОСОБА_3 виділити в користування житлову кімнату площею 10,7 кв.м., балкон площею 6,6 кв.м. та лоджію площею 3,4 кв.м., вбудовану шафу площею 1,0 кв.м.; ОСОБА_1 виділити в користування житлову кімнату площею 18,6 кв.м.; ОСОБА_2 виділити в користування житлову кімнату площею 18,7 кв. м..

Залишити в загальному користуванні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 кухню площею 6,2 кв.м., ванну кімнату площею 2,6 кв.м., вбиральню площею 1,2 кв.м., коридор площею 10,0 кв.м. квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

З повним текстом рішення суду учасники справи можуть ознайомитись 20 січня 2020 року.

СУДДЯ: