Справа № 509/6562/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року смт Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.

при секретарі Дорошко А.О.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Овідіополь цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області

про

визнання права власності на нерухоме майно

за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року позивачка звернулась до суду із зазначеним вище позовом, в обґрунтування якого зазначила, що їй у 2008 році було надано у користування житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . І з того часу і по сьогоднішній день вона постійно проживає в цьому будинку, доглядає за ним та присадибною земельною ділянкою, сплачує всі необхідні платежі, тобто являється добросовісним користувачем цього житлового будинку. Недавно вона зверталася до Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області з метою оформлення правовстановлюючих документів на вказаний вище будинок. Але їй в цьому було відмовлено у зв`язку з тим, що відсутні архівні дані, про те, що зазначений вище будинок їй передавався у користування. Та при цьому, їй було порекомендовано звернутись до суду для оформлення права власності на зазначений житловий будинок за набувальною давністю.

З наведених підстав позивачка просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на зазначений вище житловий будинок.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву, якою свій позов підтримала та просила про розгляд справи у її відсутність.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву, якою повідомив, що позов визнає та просив про розгляд справи у його відсутність.

Дослідивши письмові докази по справі суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі - Постанова), відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Відповідно до п. 11 Постанови, враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Відповідно до п. 12 Постанови, ураховуючи положення статей 16, 344, 396 ЦК, до набуття права власності на майно за набувальною давністю особа, яка володіє майном, має право на захист свого володіння від третіх осіб, які не є власниками майна і не мають прав на володіння цим майном в силу іншої передбаченої законом чи договором підстави. Таким чином, давнісний володілець має право на захист свого володіння відповідно до вимог статей 387, 391 ЦК.

Відповідно до п. 13 Постанови, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Відповідно до п. 14 Постанови, виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Як судом встановлено, у 2008 році позивачці ОСОБА_1 було надано у користування житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

З того часу вона заселилася у вказаний будинок доглядає за ним та присадибною земельною ділянкою, сплачує всі необхідні платежі, тобто являється добросовісним користувачем цього житлового будинку.

Згідно акту перевірки будинку, складеного депутатом Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області № 1085 від 05 грудня 2019 року та довідки КП «Великодолинське» № 3067 від 05 грудня 2019 року позивачка ОСОБА_1 з 2008 року по сьогоднішній день постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

На її ім`я було замовлено та було виготовлено технічний паспорт на зазначений вище житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , і який в цілому складається з наступного: під літ. «А,а» - житловий будинок, загальною площею 78,7 кв.м., житловою площею 44,4 кв.м.; під літ. «Б» - гараж; під літ. «В,в» - підвал з шийкою; № 1-6 - споруди.

Згідно довідки Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області № 05/1-1226 від 05 грудня 2019 року земельна ділянка, на якій розташований зазначений вище житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, площею 0,1000 га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у приватну власність не передавалась.

Недавно позивачка зверталася до Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області з метою оформлення правовстановлюючих документів на вказаний вище будинок. Але їй в цьому було відмовлено у зв`язку з тим, що відсутні архівні дані, про те, що зазначений вище будинок їй передавався у користування.

З наведених підстав суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

При цьому відповідач позов визнав повністю.

Керуючись ст.ст. 3-7, 10-13, 18, 76-83, 95, 200, 258, 259, 263-268, 272-273 ЦПК України, ст.ст. 328, 344, 392 ЦК України, п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, п.п. 9-14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»,суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовільнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який в цілому складається з наступного: під літ. «А,а» - житловий будинок, загальною площею 78,7 кв.м., житловою площею 44,4 кв.м.; під літ. «Б» - гараж; під літ. «В,в» - підвал з шийкою; № 1-6 - споруди, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Суддя: А. І. Бочаров