ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2020 року м. Чернівці Справа № 713/747/20

Провадження №22-ц/822/1031/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І. Н.

суддів: Кулянди М.І., Перепелюк І.Б.,

секретар: Скрипка С.В.,

позивач: Національний природний парк «Вижницький»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 16 жовтня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Пилип`юка І.В., дата складання повного тексту рішення 26 жовтня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року позивач Національний природний парк «Вижницький» (далі НПП «Вижницький) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Посилався на те, що вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 13.09.2017 року ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України.

Відповідно до даного вироку встановлено, що через неналежне виконання своїх службових обов`язків, через несумлінне ставлення до них, внаслідок незаконної рубки державним інтересам НПП «Вижницький» завдано збитків на суму 504467,46 грн. В межах даного кримінального провадження НПП «Вижницький» було визнано потерпілою стороною.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 26.02.2018 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 31.05.2018 року, з НПП «Вижницький» було стягнуто на користь держави 504467,46 грн шкоди.

У зв`язку з виконанням обов`язку підприємства на відшкодування завданої працівником шкоди дванадцятьма платежами в рівних сумах по 42038,96 грн протягом серпня 2018 липня 2019 років просило стягнути з ОСОБА_1 на користь НПП «Вижницький» 504467,46 грн матеріальної шкоди, вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 16 жовтня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь НПП «Вижницький» в порядку регресу шкоду у розмірі 504467,46 грн та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 5044,67 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Вважає його незаконним та необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи. Доводи зводяться до поширення на спірні правовідносини виключно норм трудового права та обмеження його відповідальності в межах середньомісячного заробітку, а також сплив встановленого трудовим законодавством річного строку права на пред`явлення до нього заявлених вимог.

У встановлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам закону частково не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції посилався на те, що з урахуванням вимог закону, досліджених доказів та встановлених на їх підставі обставин позовні вимоги НПП «Вижницький» про відшкодування шкоди у розмірі виплаченого відшкодування в порядку регресу є обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Про те, апеляційний суд не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо підстав та розміру задоволених вимог.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 01.06.2010 року ОСОБА_1 перебував на посаді майстра з охорони природи Вижницького ПНДВ НПП «Вижницький», яка відносилася до переліку посад працівників, які входять до складу служби державної охорони природно-заповідного фонду України, яка мала статус правоохоронного органу.

02.01.2013 року між директором НПП «Вижницький» та майстром з охорони природи ОСОБА_1 було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, згідно якого останній, працюючи на посаді майстра з охорони природи виконує роботу безпосередньо пов`язану із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих йому цінностей, бере на себе повну матеріальну відповідальність за збереження довірених йому Установою матеріальних цінностей і у встановленому законом порядку відповідає за їх збереження, у зв`язку з чим зобов`язався: дбайливо ставитись до переданих йому для зберігання матеріальних цінностей, приймати всілякі заходи для запобігання їх нестачі, розкраданню, знищенню, псуванню, втратам, вчасно повідомляти установу про будь-які обставини, що загрожують збереженню довірених йому цінностей, проводити приймання і відпускання матеріальних цінностей за документами, підписаними керівником установи і її головним бухгалтером, брав участь в інвентаризації ввірених йому матеріальних цінностей.

Посадовою інструкцією на майстра з охорони природи було покладено обов`язки щодо забезпечення режиму охорони території та об`єктів НПП «Вижницький» у межах ввіреного йому відділення (обходу), попередження та припинення порушень природоохоронного законодавства, здійснення охорони природних комплексів національного парку в межах відділення, забезпечення порядку використання природних ресурсів, забезпечення додержання вимог щодо відвідування території та об`єктів національного природного парку в межах відділення (обходу), попередження пошкодження лісових насаджень внаслідок незаконних рубок, здійснення заходів щодо запобіганню виникнення, поширення пожеж, інших надзвичайних ситуацій та їх ліквідації, а також щодо безпосередньої охорони лісу та іншого державного майна на ввіреній йому дільниці, складання протоколів про всі види порушень природоохоронного законодавства та скерування їх у відділення, керував безпосередньо проведенням природоохоронних та інших робіт на дільницях, а також інші обов`язки щодо охорони лісу.

В період з 19.07.2016 року по 03.08.2016 року старшими державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції у Чернівецькій області ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції у Чернівецькій області ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в присутності ОСОБА_1 було проведено планову перевірку Вижницького ПНДВ НПП «Вижницький» щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства та складено Акт перевірки.

Відповідно до вказаного Акту перевірки в кварталі №6 виділ 7 Вижницького ПНДВ виявлено самовільну рубку 57 дерев породи бук та пошкодження до ступеня припинення росту 14 не відведених в рубку сироростучих дерев, тобто у ввіреному ОСОБА_1 кварталі виявлено незаконну порубку 57 дерев породи бук та пошкодження до ступеня припинення росту 14 не відведених в рубку сироростучих дерев породи бук. На кореневих лапах пнів незаконно зрізаних дерев були відсутні клейма для відводу дерев в рубку та майстром з охорони природи Вижницького ПНДВ НПП «Вижницький» ОСОБА_1 дана незаконна порубка дерев та пошкодження до ступеня припинення росту не відведених в рубку дерев, не виявлялась, про що свідчили відсутність клейм на зрізах пнях і пошкоджених деревах та записи в книзі виявлених лісопорушень.

Дані лісопорушення були скоєні невстановленими особами в період з 31.03.2016 року по 19.07.2016 року. Згідно розрахунку, проведеного Державною екологічною інспекцією в Чернівецькій області у відповідності до постанови КМУ №541 від 24.07.2013 року «Про затвердження для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд», розмір шкоди внаслідок незаконної рубки 57 дерев породи бук в кварталі 6 виділ 7 Вижницького ПНДВ НПП «Вижницький» та пошкодження до ступеня росту 14 сироростучих дерев породи бук становить 351947,50 грн та 63151 грн відповідно.

Вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 13.09.2017 року ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, а саме за допущену бездіяльність та службову недбалість, наслідком якої стало не виявлення осіб, причетних до самовільної рубки 57 дерев породи бук та пошкодження до ступеня припинення росту 14 сироростучих дерев породи бук в кварталі 6 виділ 7 Вижницького ПНДВ НПП «Вижницький».

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 26.02.2018 року по справі №926/3722/17, залишеного без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 31.05.2018 року, з НПП «Вижницький» стягнуто на користь держави 504467,46 грн заподіяної шкоди.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 16.07.2018 року по справі №926/3722/17 розстрочено виконання рішення Господарського суду Чернівецької області від 26.02.2018 у справі №926/3722/17 на 12 місяців згідно графіка: до 02 серпня 2018 року - 42038,96 грн.; до 02 вересня 2018 року - 42038,96 грн.; до 02 жовтня 2018 року - 42038,96 грн.; до 02 листопада 2018 року - 42038,96 грн.; до 02 грудня 2018 року - 42038,96 грн.; до 02 січня 2019 року - 42038,96 грн.; до 02 лютого 2019 року - 42038,96 грн.; до 02 березня 2019 року - 42038,96 грн.; до 02 квітня 2019 року - 42038,96 грн.; до 02 травня 2019 року - 42038,96 грн.; до 02 червня 2019 року - 42038,96 грн.; до 02 липня 2019 року - 42038,96 грн.

Всього на виконання рішення Господарського суду Чернівецької області від 26.02.2018 року по справі №926/3722/17 позивачем НПП «Вижницький» за період з 31.07.2018 року по 26.06.2019 року сплачено на користь держави в особі Державної екологічної інспекції у Чернівецькій області 504467,46 грн.

Вірно встановивши ці обставини, які сторонами визнаються та не спростовуються, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в порядку регресу та застосувавши ч.1 ст.1172, ч.1 ст.1191 ЦК України разом із ч.1 та 2 ст.130, ч.2 ст.131, ч.1 ст.132,п.1 ст.134, стст. 135? та138 КЗпП України задовольнив позовні вимоги в повному обсягу.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини).

Відповідно до ч.1 ст.9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються також до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

За змістом ч.1 ст.3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Підставою настання матеріальної відповідальності працівників є трудове майнове правопорушення, тобто невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків, в результаті чого підприємству, установі чи організації була завдана майнова шкода.

Трудові обов`язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника (частина друга статті 130 КЗпП України).

Відповідно до частин 1 та 2 ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. Умовами настання матеріальної відповідальності працівника є:

1) пряма дійсна шкода;

2) протиправна поведінка працівника;

3) вина в діях чи бездіяльності працівника;

4) прямий причинний зв`язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала.

Позовні вимоги НПП «Вижницький» фактично зводяться до стягнення відшкодованої матеріальної шкоди, заподіяної підприємству злочином, що вчинений відповідачем, про те помилково містять посилання на норми ЦК України.

У п.102 постанови від 04 грудня 2019 року по справа № 917/1739/17 Велика Палата Верховного Суду прийшла до наступного висновку, що суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Згідно із ст.134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, крім іншого, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку

Отже, відшкодування шкоди, заподіяної працівником підприємству врегульовано нормами КЗпП України, а не нормами ЦК України, які не розповсюджуються на вказані правовідносини.

До такого правового висновку прийшов Верховний суд, виклавши його у постанові від 11.12.2019 року по справі 463/4040/15-ц. Крім того, за аналогічних обставин, був вирішений спір за вимогами підприємства до працівника після відшкодування шкоди третім особам на підставі виключно норм трудового законодавства, судові рішення за яким переглядалися ВП ВС 25.10.2018 року у справі №491/961/16-ц.

Таким чином, суд, крім норм трудового законодавства, вирішив спір на підставі норм ЦК України та застосував правові висновки щодо порядку встановлення початку перебігу загальних строків позовної давності за визначеними ним правилами, що не поширюються на спірні відносини та вплинуло на правильність результатів розгляду справи.

Усуваючи недоліки судового рішення суду першої інстанції колегія керується наступним.

Обставини справи щодо часу, місця, об`єму та вартості заподіяної шкоди сторонами, перебування державних лісів під охороною постійного лісокористувача в особі НПП «Вижницький» на праві господарського відання визнається сторонами та не заперечується.

Крім того, відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України (чинній станом на 13.09.2017 року - винесення вироку судом) вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Частинами 4-6 ст.82 ЦПК України (чинної редакції) врегульовано, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 13.09.2017 року відносно ОСОБА_1 (а.с.6-8) встановлено, що майстер з охорони природи Вижницького ПНДВ НПП «Вижницький» ОСОБА_1 , як службова та матеріально-відповідальна особа, будучи зобов`язаним належно виконувати свої службові обов`язки, маючи об`єктивну можливість виконання покладених на нього обов`язків щодо охорони та захисту лісу, в період з 31 березня 2016 року по 19 липня 2016 року, перебуваючи на ввіреному йому обході №3 Вижницького ПНДВ НПП «Вижницький» на території м. Вижниця Чернівецької області неналежно виконував свої службові обов`язки, не здійснював належних перевірок на ввіреному йому обході, не здійснював належних дій щодо попередження та припинення порушень природоохоронного законодавства, а саме попередження пошкодження лісових насаджень внаслідок незаконних рубок, не здійснював належної охорони природних комплексів національного парку в межах ввіреного йому обходу, в результаті чого допустив незаконну порубку 57 дерев породи бук в кварталі № 6 виділ 7 Вижницького ПНДВ НПП «Вижницький», яку здійснили невстановлені особи в період з 31 березня 2016 року по 19 липня 2016 року та у кварталі № 6 виділ 7 Вижницького ПНДВ НПП «Вижницький» під час проведення комплексу лісозаготівельних робіт по розробці лісосіки, в зазначений період, пошкодження до ступеня припинення росту 14 (чотирнадцяти) сироростучих, не відведених у рубку дерев породи бук (ост.абз.2 арк. вироку).

Крім того, неналежно виконуючи свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, що виявилось у нездійсненні належних перевірок на ввіреному йому обході, ОСОБА_1 не виявляв та не повідомляв керівництво НПП «Вижницький» про дану незаконну рубку, не виявляв та не повідомляв керівництво НПП «Вижницький» про пошкодження до ступеня припинення росту дерев, що призвело до неможливості встановити осіб, якими вчинена незаконна рубка та пошкодження до ступеня росту дерев та унеможливило відшкодування заподіяних цією рубкою збитків.

Перевірка проводилася в період з 19 липня по 03 серпня 2020 року, відповідно до якої 03.08.2016 року складено Акт перевірки із визначенням в ньому місця та кількості лісових порушень (а.с.54).

Засуджений ОСОБА_1 в повному обсязі визнавав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, не оспорював фактичних обставин провадження, а суд встановив, що учасники судового провадження, в тому числі засуджений, правильно розумів зміст цих обставин при відсутності сумнівів щодо добровільності їх позиції, роз`яснив пов`язані з цим наслідки (аб.4 стр.4 вироку).

Хоча вирок та матеріали цієї цивільної справи не містять встановленої обставини та письмового доказу укладення між директором НПП «Вижницький» ОСОБА_6 та майстром лісу ОСОБА_1 договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 02.01.2013 року, така обставина встановлена рішенням Господарського суду Чернівецької області від 26.02.2018 року та постановою Львівського апеляційного господарського суду від 31.05.2018 року по справі №926/3722/17 (а.с.52-59), яка з дотриманням правил частин 2 та 3 ст.12, частин 1 та 3 ст.13 ЦПК України не спростована відповідачем в загальному порядку, а навпаки, визнана із запереченнями щодо його законності.

Крім того, колегія суддів, керуючись засадами змагальності та диспозитивності цивільного процесу виходить з доведеності факту перебування під охороною постійного лісокористувача в особі НПП «Вижницький» лісових насаджень, ввірених по акту під охорону ОСОБА_1 , де була виявлена самовільна рубка невстановленими особами, та наявність обов`язків, визначених Лісовим кодексом України, щодо відшкодування шкоди, заподіяної порушенням вимог лісового господарства, постійними лісокористувачами.

Отже, доводи апеляційної скарги зводяться виключно щодо визначення виду матеріальної відповідальності колишнього працівника НПП «Вижницький» ОСОБА_1 за нормами трудового законодавства та перевірка дотримання строку звернення за захистом порушеного права підприємства.

Ст. 132 КЗпП передбачає матеріальну відповідальність у межах середнього місячного заробітку і не містить випадків повної матеріальної відповідальності. Вичерпний перелік випадків повної матеріальної відповідальності передбачений ст. 134 КЗпП. Підставою настання матеріальної відповідальності працівників є трудове майнове правопорушення, тобто невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків, в результаті чого підприємству, установі чи організації була завдана майнова шкода. Трудові обов`язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Відповідно до ч.2 ст.130 КЗпП України умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) пряма дійсна шкода; 2) протиправна поведінка працівника; 3) вина в діях чи бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала.

З`ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню, є передумовою для її стягнення.

Протиправна поведінка працівника - це поведінка працівника, який не виконує чи неналежним чином виконує трудові обов`язки, передбачені приписами правових норм, трудовими договорами, наказами та розпорядженнями підприємств, установ та організацій. Формами протиправної поведінки працівника є протиправна дія чи протиправна бездіяльність. Обов`язковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності є вина, виражена у формі умислу або необережності. Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

До аналогічного правового висновку, викладеним у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 522/4619/16-ц, прийшла Велика Палата Верховного Суду.

У трудових спорах презумпція вини лежить на роботодавцеві. Наявність винних дій працівника доводить позивач. Обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (ст. 138 КЗпП України).

Крім того, що в силу п.3 ч.1 ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, що підтверджується вироком суду.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 26.02.2018 року по справі №926/3722/17 було встановлено, що посадовою інструкцією на майстра з охорони природи ОСОБА_1 було покладено обов`язки щодо забезпечення режиму охорони території та об`єктів НПП «Вижницький» у межах ввіреного йому відділення (обходу), попередження та припинення порушень природоохоронного законодавства, здійснення охорони природних комплексів національного парку в межах відділення, забезпечення порядку використання природних ресурсів, забезпечення додержання вимог щодо відвідування території та об`єктів національного природного парку в межах відділення (обходу), попередження пошкодження лісових насаджень внаслідок незаконних рубок, здійснення заходів щодо запобіганню виникнення, поширення пожеж, інших надзвичайних ситуацій та їх ліквідації, а також щодо безпосередньої охорони лісу та іншого державного майна на ввіреній йому дільниці, складання протоколів про всі види порушень природоохоронного законодавства та скерування їх у відділення, керував безпосередньо проведенням природоохоронних та інших робіт на дільницях, а також інші обов`язки щодо охорони лісу.

Крім того, те, що майстер лісу є матеріально-відповідальною особою свідчить Інструкція про порядок проведення ревізій лісових обходів, у п.6.1 якої зазначено, що матеріально-відповідальними особами є майстер лісу (старший майстер лісу), лісничий.

Зазначення в посадовій інструкції про те, що посада відноситься до сфери застосування повної матеріальної відповідальності саме по собі не доводить факт укладення договору з таким працівником договору про повну матеріальну відповідальність.

Матеріальна відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником із підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП), настає за умови, якщо відповідач належить до категорії працівників, із якими згідно зі ст. 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник із інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Договори про повну матеріальну відповідальність з працівниками, чиї посади (виконувана робота) в Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва не зазначені, юридичної сили не мають і не можуть бути підставою для покладання матеріальної відповідальності у повному розмірі заподіяної з їх вини шкоди.

Постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 28 грудня 1977 року № 447/24 (яка наразі є чинним нормативним документом, що регулює такі правовідносини) затверджено Перелік посад і робіт, що виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску) перевезення або застосування в процесі виробництва (далі - Перелік).

Згідно вказаного Переліку до робіт, які мають виконуватись працівниками, з якими укладається договір про повну матеріальну відповідальність, відносяться роботи з прийому на зберігання, обробці, зберіганню, відпустку матеріальних цінностей на складах.

В сукупності зазначені обставини свідчать про можливість укладення з майстром лісу договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (кореспондується з висновком Верховного суду у постанові від 25.10.2018 року по справі №491/961/16-ц), що спростовує доводи апеляційної скарги про наявність лише обмеженої відповідальності.

Таким чином, обов`язок відшкодувати завдані працівником збитки у повному обсязі встановлюється для відповідача у справі як на п.1 ч.1 ст.134 КЗпП України, та і п.3 цієї норми.

Згідно частин 1,2 та 4 ст.135? КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди. Законодавством може бути встановлено окремий порядок визначення розміру шкоди, що підлягає покриттю, в тому числі у кратному обчисленні, заподіяної підприємству, установі, організації розкраданням, умисним зіпсуттям, недостачею або втратою окремих видів майна та інших цінностей, а також у тих випадках, коли фактичний розмір шкоди перевищує її номінальний розмір.

Аналіз цих норм дає підстави прийти до висновку, що збитками є фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі у розмірі, об`єм якого пов`язаний із ціною саме на день їх відшкодування.

Ч.3 ст. 233 КЗпП України визначено, що для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Цей строк на відміну від загальних правил позовної давності, визначених ЦК України, підлягає обов`язковому застосуванню незалежно від зробленої заяви відповідача у справі та в силу ст.234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин може бути поновлений районним, районним у місті, міським чи міськрайонним судом.

Аналіз цієї норми та правила диспозитивності апеляційного провадження дає підстави прийти до висновку про неможливість його поновлення апеляційним судом, якщо правильність його застосування не є предметом перегляду рішення суду першої інстанції.

За загальним правилом початок перебігу цього строку співпадає з днем виявлення шкоди, яким слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. День виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акту або висновку. (п.20 Постанови Пленуму ВСУ від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками»).

Такі правові позиції були викладені Верховним судом України від 02.03.2016 року у справі №6-1263цс15 та від 23.11.2016 року у справі 6-763цс16.

У постанові Верховного суду від 27.11.2019 року у справі № 154/92/17 суд прийшов до висновку, що право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється річний строк, встановлений ст. 233 КЗпП України.

Підприємством з урахуванням розстрочення зобов`язання за рішенням суду були здійснені платежі з 31.07.2018 року по 26.06.2019 року (а.с.15-26), що є фактичними витратами підприємства на відшкодування збитків. Отже, колегія відмічає, що саме щомісячно після сплати 42038,96 грн. у підприємства виникало право на звернення про відшкодування цих витрат до працівника, а розстрочення обов`язку за рішенням суду не створює для працівника наслідків продовження річного строку, що є підставою застосування річного строку по кожному платежу окремо та відмови у задоволенні вимог щодо платежів, здійснених більше одного року від часу звернення до суду.

Позовна заява в рамках цієї справи була здана до відділення зв`язку 12.05.2020 року (а.с.27), тобто в межах річного строку було здійснено лише два платежі в травні та червні 2019 року на загальну суму 84077,92 грн (а.с.25-26).

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав покладати на відповідача повну матеріальну відповідальність спростовуються обставинами справи, а інші є частково обґрунтованими, отже, суд першої інстанції невірно визначився з нормами матеріального права, оцінюючи докази прийшов до неправильних висновків в частині визначення розміру стягуваної суми та в порушення норм трудового законодавства стягнув збитки, строк звернення за захистом відносно яких у позивача минув.

Відповідно до пп. 1, 3-4 ч.1 та абз.2 ч.2 ст. 376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, а рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 16 жовтня 2020 року зміні в частині мотивів прийнятого рішення та розміру стягнутих сум.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Ціна позову складала 504467,46 грн при доведеності вимог в сумі 84077,92 грн, що складає 16.67% від заявлених. Згідно матеріалів справи позивач НПП «Вижницький» при поданні позову сплатив судовий збір в сумі 5044,67 грн, які відповідно до частки від задоволених в сумі 840,78 грн підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

За апеляційний перегляд ОСОБА_1 сплачено 7567,10 грн., відсоток задоволених вимог складає 83,33, отже компенсації підлягають за рахунок позивача в сумі 6305,66 грн.

Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України допускається взаємозалік понесених судових витрат та стягнення з однієї сторони різниці в них.

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 16 жовтня 2020 року змінити.

Викласти його мотивувальну частину змістом цієї постанови.

Визначити присуджену до стягнення із ОСОБА_1 суму в розмірі 84077 (вісімдесят чотири тисячі сімдесят сім) грн 92 коп.

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути з Національного природного парку «Вижницький» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 5464 (п`ять тисяч чотириста шістдесят чотири) грн 88 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий І.Н. Лисак

Судді: М.І. Кулянда

І.Б. Перепелюк