Справа № 629/939/20
Номер провадження 2/629/573/20
11.12.2020 року м. Лозова
Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого судді - Мицик С.А., за участю секретаря судового засідання - Заводяної О.Ю., позивача- ОСОБА_1 , представника позивача- ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Павлівська Друга сільська рада Лозівського району Харківської області про визнання права на земельну частку(пай),-
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ГУ Держгеокадастру у Харківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Павлівська Друга сільська рада Лозівського району Харківської області про визнання права на земельну частку(пай).В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в період з 03 лютого 1995 року по грудень 1999 року він працював в КСП ім. Войкова с. Павлівка Друга Лозівського району Харківської області. З липня 1996 року по жовтень 1997 року він проходив строкову службу у лавах збройних сил України. На підставі рішення Павлівської Другої сільської ради від 12 вересня 1995 р. № 9, землі КСП Войкова передано у колективну власність для ведення сільськогосподарського виробництва. 21 березня 1996 року за № 17 на підставі цього рішення було видано Державний акт на право колективної власності, серії ХР-20-00-000459, зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю, однак до списку громадян членів КСП ім. Войкова його прізвище не включили та йому не видавався сертифікат на право на земельну частку(пай). З цих підстав він звертався до керівництва КСП ім. Войкова, але йому в цьому було відмовлено та роз`яснено, що в Павлівській Другій сільській раді Лозівського району Харківської області відсутні нерозподілені паї, а також те, що на даний момент земля, що передавалася підприємству у колективну власність розподілена, а тому дане питання можливо лише за рахунок земель запасу або резерву Павлівської Другої сільської ради Лозівського району Харківської області. Зазначив, що його батьком - ОСОБА_3 , отримано свідоцтво на право власності на земельний пай у розмірі 6,3 умовних кадастрових гектарів, що перебувала у колективній власності КСП ім. Войкова на території Павлівської Другої сільської ради Лозівського району Харківської області, отже, він також має право отримати земельну ділянку у такому розмірі. Станом на час звернення до суду рішення Павлівської Другої сільської ради від 12 вересня 1995 р. № 9 стосовно виділення йому земельної частки (паю) не відмінено, не змінено і має законну силу. Строк позовної давності для його виконання не встановлено, окрім того, приватизація землі в Україні не завершена. Зазначив, що відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. З вищевказаного можна зробити висновок, що на момент отримання КСП імені Войкова Державного акта на право колективної власності на землю та розпаювання земель даного КСП позивач має право на земельну частку (пай). Також зазначив, що про невключення свого призвіща до списку громадян-членів КСП ім. Войкова що додається до Державного акта на право колективної власності на землю, йому стало відомо тільки з листа Міськрайонного Управління у Лозівському районі та м. Лозовій ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 03.12.2019 року за № 12/154-19, і саме з цього часу йому стало відомо щодо наявності законодавства, яке регулює подібні правовідносини та про його право на земельну ділянку (пай). Враховуючи викладене, посилаючись на ст. 14 Конституції України, норми Цивільного кодексу України, ЦПК України, Земельного кодексу України, Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», просив поновити йому строк позовної давності на подання даного позову та визнати за ним право на земельну частку (пай), розміром 6,3 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж в натурі, у землі, що перебувала у колективній власності КСП ім. Войкова на території Павлівської Другої сільської ради Лозівського району Харківської області.
Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутність, проти задоволення позовних заперечував. У відзиві на позовну заяву зазначив, що за інформацією Міськрайонного управління у Лозівському районі та м. Лозовій ГУ Держгеокадастру у Харківській області (далі - Міськрайонне управління), викладеною у листі № 369/424-20 від 12.05.2020 р., було повідомлено про наступне: 1) Землю КСП ім. Войкова передано у колективну власність для ведення сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення Павлівської Другої сільської ради народних депутатів від 12 вересня 1995 року № 9. Державний акт на право колективної власності на землю КСП ім. Войкова серії ХР-20-00-000459 зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю 21 березня 1996 року за № 17. 2) Прізвище гр. ОСОБА_1 не значиться в списку громадян- членів КСП ім. Войкова, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю. В списку громадян-членів КСП ім. Войкова, що додається до справи по паюванню земель колективної власності КСП ім. Войкова, яка розроблена Харківським філіалом Інституту землеустрою Української академії аграрних наук у 1996 році, прізвище гр. ОСОБА_1 не значиться. 3) Сертифікат на право власності на земельну частку (пай) із земель реформованого КСП ім. Войкова на території Павлівської Другої сільської ради на ім`я ОСОБА_1 в «Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Лозівською райдержадміністрацією» не зареєстровано. 4) На території Павлівської Другої сільської ради земельна частка (пай) не була виділена в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_1 5) Станом на 31.12.2012 р. записи, щодо реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку з земель реформованого КСП ім. Войкова, розташовану на території Павлівської Другої сільської ради, на ім`я ОСОБА_1 в «Книгах записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі» відсутні. 6) Відповідно до схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) ім. Войкова Лозівського району Харківської області, затвердженої розпорядженням Лозівської районної державної адміністрації від 20 січня 2000 року № 56, середня площа частки (паю) по КСП ім. Войкова становить: рілля - 6,30 умовних кадастрових гектарів; багаторічні насадження - 0,08 умовних кадастрових гектарів; сіножатей - 0,90 умовних кадастрових гектарів; пасовищ - 0,75 умовних кадастрових гектарів. 7) Розмір земельної частки (паю) по КСП ім. Войкова не уточнювався. 8) Протокол розподілу (жеребкування) земельних часток (паїв) по КСП ім. Войкова до Міськрайонного управління не передавався. Інформація щодо участі ОСОБА_1 в розподілі земельних паїв в Міськрайонному управлінні відсутня. В той же час позивач доказів щодо його перебування в членах КСП ім. Войкова не надає, не підтверджує факт свого членства в останньому. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Праця (в т.ч. за трудовою угодою) в КСП не свідчить про членство особи у вказаному підприємстві, яке є однією з обов`язкових підстав для надання особі права на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП. З урахуванням викладеного та наявних у справі документів, позивачем по справі не надано належних та беззаперечних доказів свого членства в КСП ім. Войкова в період реєстрації державного акта. Позивачем не наведено поважних причин, з яких ним було пропущено строк на звернення до суду з даним позовом. На підтвердження звернень до КСП ім. Войкова з порушеного питання позивач не надає жодних доказів. З урахуванням вищевикладеного, доводи позивача стосовно поважності пропуску ним строку для звернення до суду з вказаним позовом є необгрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Таким чином, вважав що ОСОБА_1 не надав до суду документального підтвердження поважності причин пропуску строку на звернення до суду з вказаним позовом, не вказав обґрунтованих причин, з яких він із 1996 р. (з часу, коли було зареєстровано державний акт на право колективної власності на землю КСП ім. Войкова) до 2020 р. не звертався до сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації про виділення земельної частки (паю) та видачі сертифіката. З часу видачі державного акту на право колективної власності КСП ім. Войкова пройшло понад 21 рік і лише у 2020 році позивач вказує на порушення його права на земельну частку (пай). В даному випадку враховуючи, що строк позовної давності звернення до суду з відповідним позовом ОСОБА_1 становить більш трьох років, судом при винесенні рішення за результатами розгляду даного позову повинні бути застосовані наслідки спливу позовної давності згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, що є правовою підставою для відмови у позові. В даному випадку враховуючи, що строк позовної давності звернення до суду з відповідним позовом ОСОБА_1 становить більш трьох років, судом при винесенні рішення за результатами розгляду даного позову повинні бути застосовані наслідки спливу позовної давності згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, що є правовою підставою для відмови у позові. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» внесено зміни до частини 4 статті 122 ЗК України та із 01.01.2013 року центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Головне управління Держгеокадастру у Харківській області не наділено повноваженнями щодо розпорядження землями колективної власності. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16.04.2004 р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. З урахуванням вищевикладеного, вважав позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими, безпідставними та, посилаючись на положення ЦПК України, Земельного кодексу України, Законів України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та інші положення законів та нормативних актів, просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував.
Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.
Згідно копії Архівної довідки архівного відділу Лозівської РДА Харківської області від 05.02.2019 вих. № 01-37/14 відповідно до рішення правління КСП ім. Войкова, протокол № 13 від 15.11.1994р., вирішено рекомендувати загальним зборам членів КСП ім. Войкова про прийняття ОСОБА_1 в члени КСП ім. Войкова. Відповідно до рішення загальних зборів членів КСП ім. Войкова, протокол № 01 від 03.02.1995р., ОСОБА_1 прийнято в члени КСП ім. Войкова(а.с. 8).
Відповідно до копії відповіді МУ у Лозівському районі та м. Лозовій ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 03.12.2019 вих. № 12/154-19 землю КСП ім. Войкова передано у колективну власність для ведення сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення Павлівської Другої сільської ради від 12.09.1995р. № 9. Державний акт на право колективної власності на землю КСП ім. Войкова серії ХР -20-00-000459 зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю 21.03.1996р. за № 17. Прізвище ОСОБА_1 не значиться в списку громадян-членів КСП ім. Войкова, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю(а.с. 9).
З копії Архівної довідки КУ «Лозівський районний трудовий архів» Лозівської районної ради від 30.08.2017 вих. № 01-765 вбачається, що в документах КСП ім. Войкова с. Павлівка Лозівського району Харківської області значиться ОСОБА_4 (так зазначено у документі російською мовою), який працював з липня(включно) 1994 року по грудень (8 л/д) 1999 року. Вироблено людино-днів: 1994р.-«16», 1995р.-«205», 1996р.(по червень)-«59», 1997р.- «-», 1998(з березня)-«61», 1999(по грудень)-«54», встановлено мінімум 68(а.с. 10).
Згідно копії Архівної довідки КУ «Лозівський районний трудовий архів» Лозівської районної ради від 30.08.2017 вих. № 01-766 в документах СВК «Павлівський» с. Павлівка Лозівського району Харківської області значиться ОСОБА_4 (так зазначено у документі російською мовою), який працював у березні 2000 року та якому нараховано стаж- 2 людино-дні(а.с. 12).
Відповідно до копії Архівної довідки архівного відділу Лозівської РДА Харківської області від 27.12.2019 вих. № 01-37/148 згідно рішення загальних зборів колгоспників, протокол № 04 від 03.12.1992 року, колгосп імені Войкова, с. Павлівка Друга, Лозівського району Харківської області перейменований в КСП імені Войкова, с. Павлівка Друга, Лозівського району Харківської області. Відповідно рішення від 05.01.2000 року протокол № 01 загальних зборів колгоспників, КСП імені Войкова, с. Павлівка Друга, Лозівського району Харківської області реформовано в сільськогосподарський виробничий кооператив СВК «Павлівський» с. Павлівка Друга, Лозівського району Харківської області, який розпочав свою діяльність 26.01.2000 року(статут СВК «Павлівський» затверджений рішенням загальних зборів КСП імені Войкова від 26.01.2000 протокол № 02). Згідно рішення зборів від 30.09.2001 року протокол № 03, на базі СВК «Павлівський» с. Павлівка Друга, Лозівського району Харківської області створене приватне сільськогосподарське підприємство ПСП «Оберіг» с. Павлівка Друга, Лозівського району Харківської області. У зв`язку з банкрутством ПСП «Оберіг» с. Павлівка Друга, Лозівського району Харківської області припинило свою діяльність (Постанова Господарського суду Харківської області від 20.08.2002 року, справа № 7519/2-25)(а.с. 11).
Згідно копії посвідчення серія НОМЕР_1 ОСОБА_1 є учасником бойових дій(а.с. 13).
Відповідно до копії Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.08.2014 власником земельної ділянки за адресою: Харківська область, Лозівський район, с/рада Павлівська Друга для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,3 га є ОСОБА_3 (а.с. 14).
З копії інформаційного листа Міськрайонного управління у Лозівському районі та м. Лозовій ГУ Держгеокадастру у Харківській області вих. № 369/424-20 від 12.05.2020 р., вбачається, що 1) Землю КСП ім. Войкова передано у колективну власність для ведення сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення Павлівської Другої сільської ради народних депутатів від 12 вересня 1995 року № 9. Державний акт на право колективної власності на землю КСП ім. Войкова серії ХР-20-00-000459 зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю 21 березня 1996 року за № 17. 2) Прізвище гр. ОСОБА_1 не значиться в списку громадян- членів КСП ім. Войкова, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю. В списку громадян-членів КСП ім. Войкова, що додається до справи по паюванню земель колективної власності КСП ім. Войкова, яка розроблена Харківським філіалом Інституту землеустрою Української академії аграрних наук у 1996 році, прізвище гр. ОСОБА_1 не значиться. 3) Сертифікат на право власності на земельну частку (пай) із земель реформованого КСП ім. Войкова на території Павлівської Другої сільської ради на ім`я ОСОБА_1 в «Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Лозівською райдержадміністрацією» не зареєстровано. 4) На території Павлівської Другої сільської ради земельна частка (пай) не була виділена в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_1 5) Станом на 31.12.2012 р. записи, щодо реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку з земель реформованого КСП ім. Войкова, розташовану на території Павлівської Другої сільської ради, на ім`я ОСОБА_1 в «Книгах записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі» відсутні. 6) Відповідно до схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) ім. Войкова Лозівського району Харківської області, затвердженої розпорядженням Лозівської районної державної адміністрації від 20 січня 2000 року № 56, середня площа частки (паю) по КСП ім. Войкова становить: рілля - 6,30 умовних кадастрових гектарів; багаторічні насадження - 0,08 умовних кадастрових гектарів; сіножатей - 0,90 умовних кадастрових гектарів; пасовищ - 0,75 умовних кадастрових гектарів. 7) Розмір земельної частки (паю) по КСП ім. Войкова не уточнювався. 8) Протокол розподілу (жеребкування) земельних часток (паїв) по КСП ім. Войкова до Міськрайонного управління не передавався. Інформація щодо участі ОСОБА_1 в розподілі земельних паїв в Міськрайонному управлінні відсутня. 9) До Управління ОСОБА_1 звертався з заявами 28.11.2019 та 07.02.2019(а.с.36, 43).
Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтями 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.
Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 14 Конституції України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
В статті першій Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай); громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості. Громадянам, зазначеним в абзаці п`ятому частини першої цієї статті, земельні ділянки в натурі (на місцевості) виділяються із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. У разі відсутності на території відповідної ради необхідних площ земель запасу чи резервного фонду земельна ділянка за їх згодою може бути виділена в натурі (на місцевості) меншого розміру або за рахунок земель запасу чи резервного фонду, розташованих на території іншої ради в межах області.
Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.
Згідно п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.
Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).
У статті 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» зазначено, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай).
При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.
За змістом статей 22, 23 Земельного кодексу України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.
Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.
Таким чином, ОСОБА_1 , як члену КСП ім. Войкова с. Павлівка Друга, Лозівського району Харківської області, належало право на земельну частку (пай) за положеннями Указу Президента України від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», а отже ОСОБА_1 мав бути включений в список громадян членів КСП ім. Войкова с. Павлівка Друга, Лозівського району Харківської області, доданого до Державного акта на право колективної власності на землю, що мають право на земельну частку (пай).
Проте, відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).
При цьому відповідно до частини першої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Частиною третьої статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.
Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-2469цс16.
Відповідач у відзиві на позовну заяву заявив про застосування позовної давності до позовних вимог.
З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 про невключення йогопризвіща до списку громадян-членів КСП ім. Войкова, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю, стало відомо тільки з листа Міськрайонного Управління у Лозівському районі та м. Лозовій ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 03.12.2019 року за № 12/154-19, і саме з цього часу йому стало відомо щодо наявності законодавства, яке регулює подібні правовідносини та про його право на земельну ділянку (пай). Проте за змістом позовної заяви ОСОБА_1 звертався до керівництва КСП ім. Войкова з приводу включення до списку громадян членів КСП ім. Войкова, що додається до Державного акту на право колективної власності та видачі сертифікату на право на земельну частку(пай), але йому було в цьому відмовлено.
Також, згідно пояснень позивача в судовому засіданні -його батько, права якого подібним чином також порушувались, звертався до відповідних уповноважених органів, внаслідок чого його права були поновлені та він отримав у власність земельну ділянку площею 6,3 га. В матеріалах справи міститься копія Свідоцтва про право власності ОСОБА_3 на нерухоме майно- земельну ділянку від 11.08.2014.
Крім того, за змістом позовної заяви та пояснень позивача в судовому засіданні він проходив строкову службу у лавах збройних сил України з липня 1996 року по жовтень 1997 року, та згідно матеріалів даної цивільної справи- землю КСП ім. Войкова передано у колективну власність для ведення сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення Павлівської Другої сільської ради народних депутатів від 12 вересня 1995 року № 9; Державний акт на право колективної власності на землю КСП ім. Войкова серії ХР-20-00-000459 зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю 21 березня 1996 року за № 17.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач міг дізнатися про відсутність його прізвища у списку членів КСП, що мають право на земельний пай (довідатися про порушення свого права та про особу, яка його порушила)-у 1997 році, та вважає, що причини, зазначені позивачем, як на підставу визнання поважності причин пропуску позовної давності належними та допустимими доказами бути визнані не можуть.
У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає, що у задоволенні позовну необхідно відмовити у зв`язку із пропуском строків позовної давності.
Керуючись ст.14 Конституції України, ст.ст.4, 13, 81, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 15,16, 256-257, 260-261, 267 ЦК України, ст.ст. 22, 23 ЗК України, Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», Указом Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»,суд -
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Павлівська Друга сільська рада Лозівського району Харківської області про визнання права на земельну частку(пай)-відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.А. Мицик