Дата документу 09.12.2020 Справа № 337/4443/20
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 337/4443/20 Головуючий у 1-й інстанції: Гнатик Г.Є.
Провадження №22-ц/807/3661/20 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: за участю секретаряПодліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Остащенко О.В

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2020 року за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Чернявський Владислав Вікторович про визнання договору дарування удаваним правочином, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви.

В обґрунтування заяви вказала, що в березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 з пропозицією придбати кіоск (МАФ) для спільної підприємницької діяльності. Оскільки ОСОБА_1 не мала своїх коштів, кіоск був придбаний за кошти ОСОБА_2 , факт передачі коштів підтверджуються письмовими свідченнями ОСОБА_3 .

У 2019 році стосунки між ними зіпсувалися. З відповіді Департаменту архітектури та містобудування ЗМР, ОСОБА_2 дізналася, що спірний кіоск оформлений не на неї, як вони домовлялися, а на ОСОБА_1 , внаслідок чого вона 27 квітня 2020 року звернулася до Хортицького районного суду м. Запоріжжя, про визнання права власності на зазначений вище кіоск (МАФ).

Зазначила, що ОСОБА_2 готується позов до суду до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Чернявський Владислав Вікторович про визнання договору дарування кіоску (МАФ) розташованому по АДРЕСА_1 від 18 грудня 2018 року удаваним правочином.

Вважає договір дарування кіоску (МАФ) розташованому по АДРЕСА_1 удаваним правочином, та у зв`язку з тим, що існує обєктивний ризик втрати майна, що може призвести до утруднення захисту прав, ОСОБА_2 , звернулася до суду з заявою про забезпечення позову до подачі позову.

Із урахуванням зазначеного, ОСОБА_2 просила суд:

Забезпечити позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Чернявський Владислав Вікторович про визнання договору дарування кіоску (МАФ), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 укладеного 18 грудня 2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чернявським В.В. удаваним правочином.

Накласти арешт на кіоск (МАФ), який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що наразі належить ОСОБА_1 , шляхом заборони укладати з третіми особами правочини спрямовані на відчуження або обтяження зобов`язаннями зазначеного кіоска (МАФ) розташованому по АДРЕСА_1 , в тому числі: укладати щодо кіоска (МАФ) договору купівлі-продажу, міни, дарування, найму, іпотеки, передавати кіоск у користування, управління особи або учасника товариства, укладати договору з комунальними підприємствами.

УхвалоюХортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2020 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, задоволено.

Забезпечено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Чернявський В.В. про визнання договору дарування кіоску (МАФ) розташованому по АДРЕСА_1 від 18.12.2018 між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чернявським В.В. удаваним правочином.

Накладено арешт на кіоск (МАФ) який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , шляхом заборони укладати з третіми особами правочини спрямовані на відчуження або обтяження зобов`язаннями зазначеного кіоска (МАФ) розташованому по АДРЕСА_1 , в тому числі: укладати щодо кіоска (МАФ) договору купівлі-продажу, міни, дарування, найму, іпотеки, передавати кіоск у користування, управління особи або учасника товариства, укладати договору з комунальними підприємствами.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2020 року про забезпечення позову та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції накладено арешт без дослідження жодного доказу по справі, суд не пересвідчився в тому, що між сторонами дійсно виник спір. Судом прийнято до уваги непідтверджені, суперечливі та незасвідчені електронні докази та докази, які взагалі не стосуються заяви про забезпечення позову. Зазначає, що про розгляд заяви про забезпечення позову її не було належним чином повідомлено.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_2 , адвокат Ревкова А.К., зазначає, що вказану апеляційну скаргу не визнає та вважає необґрунтованою. Під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_1 , її представник, адвокат Кляшторна Ю.В., приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Чернявський В.В., будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень (а.с.82 ) до апеляційного суду не з`явилися, надали заяви, в яких просили розглянути апеляційну скаргу без їхньої участі. (а.с. 83, а.с. 90-91 ).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином провідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на вказане, колегія у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_1 , її представника, адвоката Кляшторної Ю.В., приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Чернявського В.В.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частні або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що доводи заявника про те, що невжиття заходів забезпечення позову, може ускладнити виконання майбутнього судового рішення по справі, у разі задоволення позову є обґрунтованими, тому, суд вважає, що захід забезпечення позову, який просить застосувати заявник є співмірним із позовними вимогами.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитись, оскільки вони не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, ОСОБА_2 посилалася на те, що між сторонами виник спір про визнання договору дарування кіоска (МАФ) розташованого по АДРЕСА_1 від 18 грудня 2018 року удаваним правочином, тому подальше відчуження вказаного майна призведе до ускладнення захисту прав позивача, а невжиття заходів забезпечення може зробити неможливим чи утрудненим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Такі висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

При цьому забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і процесуального рівноправ`я сторін.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Таким чином, встановивши, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони інтересів заявника від можливих недобросовісних дій щодо розпорядження спірним кіоском (МАФ), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , щоб забезпечити реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь заявника, та, врахувавши, що спосіб забезпечення шляхом накладення арешту на спірне майно є адекватним захистом для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність забезпечення позову.

Предметом даного позову є визнання договору дарування кіоску (МАФ) розташованого по АДРЕСА_1 від 18 грудня 2018 року удаваним правочином.

Судом встановлено, що відповідно до Договору дарування від 18 грудня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чернявським В.В. та зареєстровано в реєстрі за №3163, ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_1 тимчасову споруду по продажу товарів народного споживання (продовольчі товари), що знаходиться по АДРЕСА_2 , площею 10,95 кв.м., що підтверджується паспортом привязки від 16 листопада 2018 року №5569, зареєстрований у Відділі містобудівного моніторингу та містобудівного кадастру Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради за №ТС-Х-170/1748 від 16 листопада 2018 року. (а.с. 16-17).

Згідно Вкладки до паспорту привязки ТС Х-170/1748 щодо зміни власника згідно «Положення про порядок оформлення документів на розміщення ТС для провадження підприємницької діяльності у м.Запоржжі», затвердженого рішенням міської ради від 25 серпня 2016 року №52 Замовник ФОП ОСОБА_1 , переоформлено 26 грудня 2018 року №6213. (а.с. 25).

Колегія суддів приходить до висновку, що той вид забезпечення позову, який застосував суд першої інстанції в частині накладення арешту, є співмірним заявленим позовним вимогам ОСОБА_2 , оскільки існує зв`язок між визначеним предметом спору і заходами до забезпечення позову, і заходи забезпечення позову є адекватними позовним вимогам, на забезпечення яких вони вживаються, та спрямовані на попередження порушень прав і охоронюваних законом інтересів ОСОБА_2 і забезпечення виконання рішення суду.

Немає підстав вважати, що застосування такого заходу призведе до невиправданого обмеження майнових прав ОСОБА_1 , оскільки це не позбавить її можливості володіти та користуватись спірним кіоском (МАФ), а лише тимчасово обмежить її можливість розпоряджатися спірним кіоском (МАФ), розташованому по пр.Ювілейному, 24/1 у м.Запоріжжі.

Накладення арешту застосовується судом, як правило, у майнових спорах у тих випадках, коли спірне майно може бути відповідачем продане, розтрачене, кошти витрачені, що в майбутньому перешкоджатиме виконанню рішення або взагалі зробить його неможливим.

Під поняттям «арешт майна» слід розуміти проведення його опису і накладення заборони розпорядження, а в необхідних випадках і користування ним. (ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Приймаючи до уваги, що між сторонами дійсно виник спір щодо кіоску (МАФ), розташованому по АДРЕСА_1 , з урахуванням предмету спору та співмірності вимог, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність накладення арешту на кіоск (МАФ), однак колегія суддів вважає, що в частині заборони укладати з третіми особами правочини спрямовані на відчуження або обтяження зобов`язаннями зазначеного кіоска (МАФ) розташованому по АДРЕСА_1 , в тому числі: укладати щодо кіоска (МАФ) договору купівлі-продажу, міни, дарування, найму, іпотеки, передавати кіоск у користування, управління особи або учасника товариства, укладати договір з комунальними підприємствами, ухвала підлягає зміні та приходить до висновку, що доцільним буде накладення арешту, та заборони вчиняти реєстраційні дії щодо зазначеного кіоска.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2020 року змінити.

Доводи апеляційної скарги, про те, що ОСОБА_1 не було належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду заяви про забзепечення позову та оскаржувану ухалу постановлено без її участі, колегією суддів не беруться до уваги, оскільки відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною 5 цієї статті.

Доводи апеляційної скарги про необгрунтованість заяви про забезпечення позову, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2020 року у цій справі змінити.

Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на кіоск (МАФ), розташований за адресою: м. Запоріжжя, пр.Ювілейний, 24/1 та заборони вчиняти реєстраційні дії щодо зазначеного кіоска.

В задоволенні іншої частини заяви ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 11 грудня 2020 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Маловічко С.В.