КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2020 року

м. Київ

справа № 757/26965/17-ц

провадження № 22-ц/824/2412/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Осінчук Н.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Київ від 13 червня 2019 року по справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дячук Олени Борисівни, третя особа: ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про розірвання договору іпотеки та скасування запису про обтяження щодо припинення іпотеки та за об`єднаним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського нотаріального округу Тригуб Є.О. про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договором позики та договору про відступлення прав за договором іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Дячук Олени Борисівни Київського міського нотаріального округу, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3 про визнання договору про розірвання договору іпотеки недійсним та скасування запису щодо припинення іпотеки.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики від 29 травня 2016 року, відповідно до якого позикодавець передав у власність позичальнику грошові кошти в гривнях у сумі 6018000 грн, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцю вказану суму готівкою в строк до 29 вересня 2016 року. Того ж дня між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, який було нотаріально посвідчено.

Відповідачем вимоги, щодо погашення суми заборгованості за договором позики виконано не було.

Указував, що 20 вересня 2016 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) за договором позики від 29 травня 2019 року.

Зазначає, що отримавши витяг з Державного реєстру іпотек, позивач дізнався, що договір іпотеки був розірваний на підставі договору про розірвання договору іпотеки, зазначений договір було посвідчено 18 жовтня 2016 року за реєстровим номером №1749 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дячук О.Б.

Позивач наголошує, що не підписував зазначений договір про розірвання договору іпотеки, не з`являвся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дячук О.Б. 18 жовтня 2016 року, що і спричинило виникнення спору, оскільки внаслідок таких неправомірних дій відповідачів, було укладено правочин без відома позивача.

Рішенням Печерського районного суду міста київ від 13 червня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дячук О.Б., третя особа: ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору про розірвання договору іпотеки та скасування запису про обтяження щодо припинення іпотеки - залишено без задоволення.

Не погоджуючись із указаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив оскаржуване рішення скасувати в частині відмови у задоволені первісного позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким вимоги первісного позову задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині відмови у задоволені первісного позову ОСОБА_1 внаслідок неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права та неповного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи.

Зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають висновкам Верховного Суду з приводу застосування статті 203 та статті 215 ЦК України.

У судовому засіданні представник Сергеєва апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі.

Інші учасники справи були належним чином повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, та не скористались своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Доводів в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського нотаріального округу Тригуб Є.О. про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договором позики та договору про відступлення прав за договором іпотеки, подана ОСОБА_1 апеляційна скарга не містить. Не оскаржено в цій частині рішення місцевого суду й іншими учасниками спору, тому відповідно до положень частини 1 статті 376 ЦПК України законність ухваленого рішення суду першої інстанції в частині вирішення зустрічного позову колегією не перевіряється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Залишаючи позов ОСОБА_1 без задоволення, суд першої інстанції виходив із того, що договір про розірвання договору іпотеки не відповідає письмовій формі правочину, оскільки його стороною, тобто ОСОБА_1 не підписувався, а тому у відповідності до частини 2 статті 207 ЦК України, вказаний договір може бути визнаний нікчемним, однак, позивач звернувся до суду із вимогою про визнання вказаного правочину саме недійсним.

Відмовляючи у задоволені вимоги позову ОСОБА_1 щодо скасування запису про припинення іпотеки суд першої інстанції виходив з тих обставин, що в рамках кримінального провадження №0008138 на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 12 січня 2017 року у справі №757/1559/17-к вже є зареєстроване обтяженнящодо нерухомого майна, яке є предметом іпотеки

Апеляційний суд не погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна були правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

Необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 ЦК України), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом.

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Недійсність правочину визначається статтями 203, 215 ЦК України.

Статтею 215 ЦК Українивизначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України нікчемним є правочин, недійсність якого встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 ЦК України тощо). Нікчемний правочин є недійсним через його невідповідність вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Принципова відмінність між такими правочинами полягає в тому, що нікчемний правочин є недійсним в силу закону, а оспорюваний стає недійсним внаслідок прийняття судового рішення, яке має зворотну силу у часі (ст. 236 ЦК України).

Відповідно до статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недотримання цієї вимоги в момент вчинення правочину за змістом частини 1 статті 215 ЦК України є підставою його недійсності.

Згідно з пунктом 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини 1 статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. При цьому, указана норма прямо не встановлює, що така угода є нікчемною.

Однак, звертаючись з позовом про визнання недійсним договору про розірвання договору іпотеки ОСОБА_1 не обґрунтовує свій позов тим, що недодержана письмова форма правочину, в тому числі відсутністю підпису у тексті договору будь-кого із сторін договору, а заперечує належність саме йому наявного у оспорюваному договорі підпису, таким чином він заперечує наявність його волі щодо наслідків, що обумовлені цим договором.

Аналогічні висновки містяться у Постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 389/4195/15-ц та від 05 вересня 2018 року у справі №459/3597/14-ц.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, встановлено, що 29 травня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. та зареєстровано в реєстрі за № 406. Відповідно до умов цього договору ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 6 018 000,00 грн., а остання зобов`язалась їх повернути в строк до 29 вересня 2016 року.

Того ж дня між останніми складено акт про фактичну передачу та отримання позики ОСОБА_2 від ОСОБА_4 за договором позики, а саме грошових коштів у розмірі 6 018 000 грн в день його складання, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. та зареєстровано в реєстрі за № 409, 410.

29 травня 2016 року в забезпечення виконання зобов`язань за договором позики між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 2.1 іпотечного договору іпотека за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо сплати боржником кожного і всіх його платіжних зобов`язань за договором позики у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в договорі позики, з усіма змінами і доповненнями до нього, укладеними протягом терміну його дії.

Того ж дня приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. вчинено запис про обтяження вказаної квартири, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності не нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

19 вересня 2016 року від імені ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_5 була видана довіреність, яка зареєстрована в реєстрі за № 2210.

20 вересня 2016 року між ОСОБА_5 , який діяв на підставі довіреності від 19 вересня 2016 року від імені ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договори про відступлення права вимоги (цесії) за Договором позики, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. та зареєстровано в реєстрі за № 3166, а також 20 вересня 2016 року між останніми укладено договір про відступлення права вимоги за Договором іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. 29 травня 2016 року та зареєстровано в реєстрі за № 3167.

В подальшому, 18 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дячук О.Б. було посвідчено договір про розірвання договору іпотеки, посвідченого Тверською І.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 29 травня 2016 року, за реєстровим номером №407.

За умовами цього договору розривається нотаріально посвідчений 29 травня 2016 року договір іпотеки та знімається заборона відчуження на нерухоме майно, накладена на передану в іпотеку за договором іпотеки квартиру АДРЕСА_1 .

В тексті указаного договору сторонами, які підписали цей договір, указано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Позивач заперечує, що ним було підписано цей договір, та що він бажав настання відповідних наслідків, оскільки зобов`язання, які забезпечені іпотекою не виконані, унаслідок чого порушуються його майнові права.

Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК Українивизначено, що є доказами у цивільній справі, а саме: будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Представник позивач звернувся до суду з клопотанням про витребування доказів, а саме копії експертного висновку, що знаходиться в матеріалах кримінального провадження.

Київською місцевою прокуратурою №6 на запит судді Печерського районного суду міста Києва наданий для залучення до матеріалів цивільної справи висновок експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №8-4/1471 від 07 вересня 2017 року, складений на підставі постанови про призначення почеркознавчої експертизи від 05 липня 2017 року у кримінальному проваджені, внесеного 20 грудня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0008138.

Відповідно до висновку експертного дослідження від 07 вересня 2017 року за № 8-4/1471 проведеного в рамках вказаного кримінального провадження, підписи в графі «Сторона - 2» в договорі про розірвання договору іпотеки від 18 жовтня 2016 року за реєстровим № 1749; підпис в графі «Підпис:» та рукописний напис « ОСОБА_2 » в заяві від 18 жовтня 2016 року приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Дячук О.Б.; підпис в графі «Продавець» та рукописний напис « ОСОБА_2 » в договорі купівлі-продажу квартири від 18 жовтня 2016 року за реєстровим № 1750; підпис в графі «Підпис» та рукописний напис « ОСОБА_2 » в заяві ОСОБА_2 від 18 жовтня 2016 року приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Дячук О.Б. до договору купівлі-продажу квартири; підпис в графі «Підпис» та рукописний напис « ОСОБА_2 » в заяві ОСОБА_6 від 18 жовтня 2016 року приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Дячук О.Б. до договору купівлі-продажу квартири, виконано не ОСОБА_2 , а іншою особою.

Поряд із цим, даним висновком також встановлено, що підписи в графі «Сторона-1» та рукописний напис « ОСОБА_1 » в договорі про розірвання договору іпотеки від 18 жовтня 2016 року за реєстровим номером 1749; підпис в графі «Підпис» та рукописний напис « ОСОБА_1 » в заяві ОСОБА_1 від 18 жовтня 2016 року приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Дячук О.Б. до договору про розірвання договору іпотеки; підпис в графі «Підпис» та рукописний напис « ОСОБА_1 » в заяві ОСОБА_2 від 18 жовтня 2016 року приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Дячук О.Б. до договору про розірвання договору іпотеки, виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Таким чином, волевиявлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не було на укладення посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дячук О.Б. та зареєстрованого в реєстрі за № 1750 від 18 жовтня 2016 року договору про розірвання договору іпотеки, що був посвідчений Тверською І.В., приватним нотаріусом Київського нотаріального округу, 29 травня 2016 року, за реєстровим номером №407.

Отже, нормами цивільного права передбачено, що правочин може бути визнано недійсним, якщо волевиявлення учасника правочину не є вільним, не відповідає його внутрішній волі.

Аналогічного висновку про наявність підстав для визнання оспорюваного договору недійсним відповідно до положень статей 203, 215 ЦК України з підстав відсутності волевиявлення учасника правочину на його укладення, та доведення відповідної обставини висновками судово-почеркознавчих експертиз, дійшов Верховний Суд у постановах від 29 травня 2019 року у справі №759/19365/15-ц, від 30 січня 2018 року у справі №624/652/16-ц, від 15 листопада 2018 року у справі №616/421/17-ц.

Із наявної у матеріалах справи Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності не нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна також вбачається, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дячук О.Б. 18 жовтня 2016 року було внесено запис про припинення іпотеки на підставі договору про розірвання договору іпотеки, посвідченого Тверською І.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 29 травня 2016 року за №407, що є предметом цього спору.

В подальшому відбулася зміна власника предмета іпотеки, про що свідчать відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Встановлені обставини свідчать, що внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_7 поза волею позивача ОСОБА_1 було розірвано договір іпотеки та припинено іпотеку, внаслідок чого порушені майнові права ОСОБА_1 щодо отримання невиконаного боржником грошового зобов`язання за рахунок предмета забезпечення.

Завданням цивільного судочинства відповідно до положень статті 2 ЦПК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Оскільки апеляційним судом встановлено, що порушені права позивача підлягають захистові шляхом визнання недійсним договору, яким було розірвано договір іпотеки, відновленню також підлягає запис про іпотечне обтяження, що було безпідставно припинено.

Відмовляючи у задоволені вимоги позову ОСОБА_1 щодо скасування запису про припинення іпотеки суд першої інстанції виходив лише з тих обставин, що в рамках кримінального провадження №0008138 на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 12 січня 2017 року у справі №757/1559/17-к вже є зареєстроване обтяження щодо квартири (адреса).

Проте такий висновок є помилковим, оскільки не ґрунтується на законі.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.

Частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

У справі, яка переглядається, встановлено, що строк дії кредитного договору визначено до 29 вересня 2016 року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань (частина четверта статті 631 ЦК України).

На час внесення запису про припинення іпотеки боржник не виконав основного зобов`язання.

Згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до частини третьої статті 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Аналогічні положення містяться й у частині другій статті 3 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої взаємні права й обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

При цьому, оскільки рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію, належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є скасування запису про проведену державну реєстрацію права та їх обтяжень.

За таких умов у разі ухвалення судом рішення про визнання недійсним договору про розірвання договору іпотеки, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, оскільки відпала підстава виключення цього запису.

Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек.

Зазначений висновок узгоджується і з положенням статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, всі права, набуті сторонами за договором, який є іпотечним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Іпотекодержатель зобов`язаний звернутися до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки не пізніше 14 днів з дня повного погашення боргу за основним зобов`язанням, забезпеченим іпотекою.

Наявність у реєстрі іншого обтяження щодо нерухомого майна з інших підстав не є перешкодою для внесення (відновлення) запису про обтяження нерухомого майна іпотекою, обов`язковість якого передбачена законом.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідно до статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з постановленням в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Враховуючи наведене підлягає відшкодуванню за рахунок відповідачів сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1280 грн за подання позову та 1920 грн за розгляд апеляційної скарги, всього 3 200 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Київ від 13 червня 2019 року в частині вирішення вимог первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дячук Олени Борисівни, третя особа: ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про розірвання договору іпотеки та скасування запису про обтяження щодо припинення іпотеки скасувати та постановити в цій частині нове судове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дячук О.Б. та зареєстрований в реєстрі за № 1750 від 18 жовтня 2016 року договір про розірвання договору іпотеки, що був посвідчений Тверською І.В., приватним нотаріусом Київського нотаріального округу, 29 травня 2016 року, за реєстровим номером №407.

Скасувати запис реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дячук Олени Борисівни про припинення іпотеки за №14711941, вчинений на підставі договору про розірвання договору іпотеки від 18 жовтня 2016 року за №1749.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_2 ) 1 600 (одна тисяча шістсот) гривень 00 копійок судового збору.

Стягнути з ОСОБА_7 ( АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_2 ) 1 600 (одна тисяча шістсот) гривень 00 копійок судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Т.О. Писана
Судді К.П. Приходько
С.О. Журба