Провадження № 2/643/928/20
22.06.2020 р. м. Харків
Московський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Харченко А.М.
за участю секретарів - Горборукової М.О., Башкевіч Є.О.
позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти його з реєстраційного обліку в квартирі АДРЕСА_1 . В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 р. придбала квартиру АДРЕСА_1 для проживання із своєю донькою. У шлюбі на час придбання квартири не перебувала. Згодом уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 та зареєструвала його у своїй квартирі як члена родини. Шлюб між ними розірвано 12.01.2019 р. На даний час сторони разом не мешкають, відповідач без реєстрації мешкає за іншою адресою, його речей в спірній квартирі не має, комунальні послуги він не сплачує. Знятися з реєстрації у добровільному порядку відповідач не бажає.
В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги, посилаючись на вищенаведене, та просила позов задовольнити. Крім того, зазначила, що з відповідачем не мешкають разом півтора роки. Відповідач зловживає спиртними напоями, тому прийняла рішення розірвати шлюб. Потім колишній чоловік забрав свої речі та пішов з квартири. З позовом про поділ спільного майна подружжя відповідач не звертався.
Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, на неодноразові виклики в судове засідання не з`явився, причину своєї неявки не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини.
Матеріалами справи встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить трикімнатна ізолбована квартира АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу квартири, укладеного 24 грудня 2015 року та посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кошель Т.В. (а.с. 9, 10).
Згідно з Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 05 листопада 2019 р., Московським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 09 грудня 2016 р. був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , актовий запис № 1644 (а.с.20).
Згідно з довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 04.09.2019, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 10.03.2017 року (а.с. 12).
З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 05 листопада 2019 р., вбачається, що шлюб між сторонами розірваний Московським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 12 січня 2019 р., актовий запис № 17.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 показала, що мешкає в квартирі АДРЕСА_3 з 2000 року, є сусідкою позивача. Вони знайомі, спілкуються. Також свідок знайома була з колишнім чоловіком сусідки ОСОБА_4 , але більше року вже його не бачила. Його речей в квартирі не має. В квартирі мешкають дочка ОСОБА_5 та внучка. Про сварки щодо намагання ОСОБА_2 повернутися до квартири не чула.
Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Частиною другою статті 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 Постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснив, що при розгляді справи про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Крім того, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року (справа № 6-57цс11).
Статтею 47 Конституції України визначено право кожного на житло та передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Факту порушення позивачем права ОСОБА_2 на проживання за вказаною адресою судом не встановлено. З зустрічною позовною заявою про поновлення його порушеного права відповідач ОСОБА_2 не звернувся.
На підставі викладеного, суд вважає можливим задовольнити позов ОСОБА_1 та визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 ; зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою.
Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп., що підтверджується квитанцією від 02.09.2019 (а.с.4).
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 264-265, 268, 280-282, п. 3 розділу ХІІ Прикінцеві положення ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_5 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Зняти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження м. Харків, мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження с. Яценко, Конишевського району, Курської області, РНОКПП НОМЕР_2 , витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення та закінчення терміну дії карантину шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Харченко А.М.