Справа № 496/5175/20
Провадження № 2-з/496/8/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2020 року м. Біляївка

Суддя Біляївського районного суду Одеської області Горяєв І.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

10.12.2020 р. заявник звернувся до суду з вказаною заявою про забезпечення позову до подання позову, шляхом накладенням арешту на земельну ділянку №6.116, загальною площею 0,06 га, кадастровий номер :01:004:0325, яка розташована по вулиці 5-та Лінія СТ «Простор» ОСК «Чайка» на території Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області та заборонити вчиняти будь-які реєстраційні дії органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав на вказану вище земельну ділянку.

Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в приміщенні Одеської міської лікарні №10 міста Одеси громадяни України - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , склав заповіт, який написав власноруч на аркуші паперу формату А4. Заповіт було посвідчено черговим лікарем урологічного відділення лікарні «Комунальна установа «Міська клінічна лікарня №10» Яценко Андрієм Миколайовичем. За змістом заповіту ОСОБА_2 визначив заявника ОСОБА_1 , як єдиного спадкоємця. ІНФОРМАЦІЯ_3 заповідач - ОСОБА_2 у віці ІНФОРМАЦІЯ_4 помер. 15.07.2019 року заявник надіслав до Першої Одеської державної нотаріальної контори, за місцем мешкання заповідача, заяву про прийняття спадщини за заповітом, до якої додав копії необхідних документів. 06.09.2019 року отримав відповідь державного нотаріуса Маслової М. В., про те, що заповіт складено з порушенням пункту першого ст.1257 ЦК України (заявник вказує, що він буде звертатися до суду із позовною заявою щодо визнання заповіту дійсним та визнання за ним право власності на майно, охоплене заповітом). Після смерті ОСОБА_2 у нього залишився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який є громадянином Російської Федерації та постійно мешкає у місті Москва, однак зареєстрований в АДРЕСА_1 . Як пізніше було з`ясовано, 06.02.2008 року ОСОБА_2 також складав нотаріально посвідчений заповіт, яким на усе майно, яке на день його смерті буде йому належати, призначив спадкоємцем свого сина - ОСОБА_3 . Між тим, у заповіті, складеному 20.01.2019 року, заповідач зазначив, що позбавляє свого сина ОСОБА_3 усіх прав на його майно. 12.06.2020 року ухвалою Приморського районного суду міста Одеси у судовій справі №522/8695/20 відкрито судове провадження за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , де він намагається вступити у спадщину та збільшити об`єм спадкової маси. Такі дії ОСОБА_3 , на думку заявника, свідчать про те, що він, в супереч останньої волі заповідача - його батька ОСОБА_2 , намагається прийняти спадщину за заповітом від 06.02.2008 року. Так, станом на момент смерті ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_3 йому належала на праві власності земельна ділянка №6.116 площею 0,06 га, кадастровий номер :01:004:0325, розташована по вулиці 5-та Лінія СТ «Простор» ОСК «Чайка» на території Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №916405, який 03.08.2006 року був зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю, договорів оренди землі за №01.06.516.00292. Будь-яких обтяжень на зазначеному об`єкті нерухомості не має. За таких обставин, заявник вважає за необхідне та доцільне саме перед подачею позовної заяви, просити суд на період розгляду його позовної заяви в її забезпечення на випадок задоволення його позовних вимог накласти арешт на спірну земельну ділянку.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї письмові докази, суд дійшов наступного висновку.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи відповідне рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Згідно із п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Захід забезпечення позову є хоча і тимчасовим, але суттєвим обмеженням прав певних осіб, яке застосовується наперед, до визнання особи, якої стосується захід забезпечення, відповідальною за порушення прав заявника та до встановлення судом дійсної наявності порушення права заявника. Тому захід забезпечення позову має бути найменш обтяжливим, і крім його співмірності має бути дійсно необхідним і таким, що є єдиною найбільш доцільною можливістю запобігти неможливості виконання рішення про задоволення позову.

Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, дослідивши зміст заяви про забезпечення позову та додані до неї документи, суд прийшов до висновку, що заява не підлягає задоволенню, оскільки заявником не зазначено, а судом не встановлено обставин, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а саме заявник у заяві посилається на те, що він звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, однак отримав відповідь державного нотаріуса, якою йому було відмовлено у прийнятті спадщини.

Окрім цього, заявником не надано доказів звернення з вказаного приводу до інших органів щодо оскарження дій державного нотаріуса, а також належного засвідчення дійсності складеного заповіту.

Крім того, заявник зазначає, що ОСОБА_3 намагається прийняти спадщину за заповітом від 06.02.2008 року та на підтвердження надає копію ухвали Приморського районного суду м. Одеси у судовій справі №522/8695/20 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання, про припинення права власності, про визнання квартири спадком майном.

Однак, зазначене не містить підтверджень того, що ОСОБА_3 , як спадкоємець, звернувся до нотаріуса про прийняття спадщини за заповітом від 06.02.2008 року та має намір відчужити саме земельну ділянку щодо якої заявник просить накласти арешт.

Тобто, у заяві наведені лише припущення заявника щодо ймовірності відчуження спадкового майна ОСОБА_3 , на підтвердження вказаних заявником обставин, жодних доказів не надано.

Викладені в заяві мотиви не дають підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, тому у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 150-153, 187, 274, ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня складання ухвали, однак оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Горяєв І.М.