Ухвала

13 липня 2020 року

м. Київ

справа № 496/1384/17

провадження № 61-9702ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Осіяна О. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 11 травня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 03 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - державний нотаріус Третьої одеської державної нотаріальної контори Сальнікова Зоя Василівна, про визнання довіреності та договору дарування недійсними,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним вище позовом.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтував тим, що 19 лютого 2016 року державний нотаріус Третьої одеської державної нотаріальної контори Сальникова З. В., , посвідчила договір дарування на 70/100 часток житлового будинку по АДРЕСА_1 .

В указаному договорі дарування зазначено, що частка 70/100 належить дарувальникам на праві спільної часткової власності.

24/100 частки житлового будинку належать ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 09 листопада 2001 року, а 46/100 - ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 04 червня 2001 року.

У пункті 8 цього договору дарування вказано, що осіб, які проживають у цьому будинку немає.

У пункті 9 вказано, що дарувальники засвідчили, що інтереси членів їх сімей укладанням цього договору не порушуються.

Зазначав, що він проживав разом з батьком ОСОБА_4 у спірному будинку.

04 червня 2001 року отримав свідоцтво про право власності на зазначений житловий будинок.

За життя батька, у нього з сестрою ОСОБА_3 виникли суперечності, тому що в листопаді 2001 року батько подарував їй 24/100 часток житлового будинку, запевнивши його, що 46/100 часток житлового будинку перейде заявнику у спадщину.

ОСОБА_3 забрала ОСОБА_4 жити до себе у м. Одеса, чим припинила спілкування ОСОБА_1 з ОСОБА_4 .

На той час батько був дуже хворим та фактично нічого не бачив.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

В установленому законом порядку позивач звернувся до приватного нотаріуса Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Курганської Л. В. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, однак отримав відповідь про те, що за життя його батько ОСОБА_4 заповів своє майно ОСОБА_3 .

Про те, що 19 лютого 2016 року було укладено договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_3 діяла від свого імені та від імені ОСОБА_4 на підставі довіреності, передала у власність ОСОБА_2 70/100 часток вказаного житловому будинку з надвірними будівлями (з урахуванням 46/100 часток, належних батькові), йому стало відомо на початку квітня 2017 року.

Але, у зазначеному договорі дарування відсутній підпис ОСОБА_4 , що свідчить про те, що його волевиявлення на дарування не було.

Тому, вказаний договір вважав недійсним, оскільки при укладанні цього договору дарування ОСОБА_3 діяла від імені ОСОБА_4 на підставі довіреності від 11 березня 2015 року, яка була посвідчена державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Сальніковою З. В.

Вказана довіреність була видана з порушенням вимог цивільного законодавства, тому повинна бути визнаною недійсною.

Крім того, як вбачається з тексту довіреності, ОСОБА_4 хворів й не міг власноручно її підписати.

При з`ясуванні обставин факту дарування частки житлового будинку, вчиненого від імені ОСОБА_4 , відповідач заперечувала хворобу батька, тому виникли сумніви в дійсності вказаного правочину.

У зв`язку з вищевикладеним, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив суд визнати довіреності та договір дарування недійсними.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 11 травня 2018 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 03 березня 2020 року, позов ОСОБА_1 залишено без задоволення. Заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на 70/100 часток житлового будинку з надвірними спорудами, що за адресою: АДРЕСА_1 , скасовано.

26 червня 2020 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, що надійшла 02 липня 2020 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження, в якій заявник просить скасувати рішення Біляївського районного суду Одеської області від 11 травня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 03 березня 2020 року, й ухвалити нове судове рішення, яким його позов задовольнити.

Згідно із частиною першою та другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

У касаційній скарзі заявник просить поновити строк на касаційне оскарження судового рішення з посилання на те, що процесуальний строк пропущено з поважних причин, оскільки повний текст оскарженого судового рішення апеляційної інстанції був складений 20 березня 2020 року, який не зміг отримати через «COVID - 19».

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID - 19» від 11 березня 2020 року № 211 з 12 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року на усій території України установлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» від 25 березня 2020 року № 239 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та продовжено карантин до 24 квітня 2020 року на усій території України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» від 22 квітня 2020 року № 291 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами) та продовжено карантин до 11 травня 2020 року на усій території України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» від 04 травня 2020 року № 343 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами) та продовжено карантин до 22 травня 2020 року на усій території України.

Відповідно до пункту 12 розділу І Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України доповнено пунктом 3 наступного змісту: під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».

Ураховуючи викладене, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу 26 червня 2020 року, тобто під час дії карантину, відтак строк на подання цієї касаційної скарги не потребує поновлення.

Однак подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження, оскільки за її подання заявником сплачено судовий збір у меншому розмірі, ніж це встановлено законом.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції на час подачі позову) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 1 600 грн.

Згідно із підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції на час вчинення процесуальної дії) за подання до суду позовної заяви, де містяться окремі вимоги немайнового характеру (визнання довіреності недійсною), яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції на момент подачі позову) за подання до суду позовної заяви майнового характеру (визнання договору дарування недійсним), яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до суду касаційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, таким чином сума становить (95 078 грн*1%+640 грн)*200%=3 181 грн 60 коп.

Заявниками сплачено судовий збір за подання даної касаційної скарги у розмірі 1 500 грн.

Ураховуючи характер спору заявнику необхідно доплатити судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 1 681 грн 60 коп.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УДКСУ у Печерському районі м. Києва, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA0026007, код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

На підтвердження сплати судового збору до Верховного Суду необхідно надати оригінал квитанції про сплату судового збору або документи, що підтверджують підстави звільнення від його сплати відповідно до закону.

Згідно з частиною другою статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 11 травня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 03 березня 2020 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги строк до 23 квітня 2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Осіян