ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року

м. Харків

справа № 644/3995/17

провадження № 22-ц/818/472/20

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенка І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

відповідач: ОСОБА_3 ,

третя особа: Харківська міська рада,

розглянув в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Харківська міська рада про визнання права власності на майно, яке є сумісною власністю подружжя, усунення перешкод у здійсненні права власності за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2018 року (в складі судді Глібко О.В.),

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Харківська міська рада про визнання права власності на майно, яке є сумісною власністю подружжя, усунення перешкод у здійсненні права власності.

Позов мотивований тим, що з 04 грудня 1999 року він із відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі. 23 грудня 2014 року шлюб було розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова. Відповідно до договору дарування від 19 вересня 2001 року ОСОБА_2 стала власницею 3/10 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . У 2009 році ОСОБА_1 з метою поліпшення житлових умов запропонував побудувати будинок. У 2010 році за власні кошти, та кошти з позики наданої ТОВ «ВЕЗА-Україна» розпочав будівництво, яке закінчив до вересня 2011 року. Після розірвання шлюбу запропонував відповідачці здати в експлуатацію самовільно збудований будинок та зареєструвати за ним. У зв`язку з тим, що він має намір побудувати будинок під дачу, а відповідач ОСОБА_2 сказала «забирати» будинок, позивач пообіцяв розібрати будинок та звільнити земельну ділянку. До будівельних матеріалів та обладнання, що підлягає вторинному використанню позивач відносить: блоки газобетоні - 33 куб.м.; арматуру 12 мм - 400 м/п; двотавр № 24-10 м/п; швелер № 14-35 м/п; ракушняк (блоки) - 1800 шт.; цегла клінкерна («керамейя, серії «Магма Граніт») - 11000 шт.; пінопласт 30 мм - 5 куб.м.; метало черепиця («Арселор» модель «Монтерей», матова) - 100 кв.м.; вікна пластикові («Алюпласт») 5-ти камерні - 11 шт.; двері вхідні металеві - 1 шт.; замок врізний («Гардіан 2512 Т») - 1 шт.; двері міжкімнатні - 3 шт.; електричні вимикачі («Шнайдер») 6 шт.; електричні розетки («Шнайдер») 16 шт.; котел газовий -1 шт.; лінолеум - 40 кв.м., що згідно звіту складає 269447 грн. Наприкінці квітня 2017 року він дізнався, що ОСОБА_2 продала свою частку домоволодіння ОСОБА_3 , але останній не визнає його прав на будівельні матеріали та обладнання, чинить перешкоди у демонтажі будівлі, не допускає на земельну ділянку.

З урахуванням уточнень, просить визнати незакінченим будівництвом двоповерховий будинок літ. Р, розташований за адресою: АДРЕСА_1 об`єктом його з відповідачкою ОСОБА_2 спільної власності подружжя; визнати його право власності на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва двоповерхового будинку літ. Р, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; усунути перешкоди у здійсненні ним права власності відносно матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва двоповерхового будинку літ. Р, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом забезпечення вільного доступу до будинку з метою його демонтажу та вивезення з території вищевказаної земельної ділянки; стягнути з відповідачів на його користь всі понесені ним судові витрати.

У судове засідання суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Представник позивача повністю підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не прибув, повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив, відзив на позов не надав.

Представник відповідача позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні.

Представник третьої особи надав суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, у задоволенні позову просив відмовити.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить вказане рішення скасувати частково в частині відмови визнання незакінченого будівництва двоповерхового будинку літ. Р, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 об`єктом його з відповідачкою ОСОБА_2 спільної власності подружжя, в частині визнання права власності ОСОБА_1 на Ѕ частину матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва вказаного будинку та в частині усунення перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права власності відносно матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва вказаного будинку, шляхом зобов`язання ОСОБА_3 забезпечити ОСОБА_1 вільний доступ до вищевказаного будинку з метою його демонтажу та вивезення обладнання та матеріалів, які були використані у процесі його будівництва. Просить про ухвалення нового судового рішення, яким: визнати незакінченим будівництвом двоповерховий будинок літ. Р, розташований за адресою: АДРЕСА_1 об`єктом його з відповідачкою ОСОБА_2 спільної власності подружжя; визнати його право власності на Ѕ частину матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва двоповерхового будинку літ. Р, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; усунути перешкоди у здійсненні ним права власності відносно матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва двоповерхового будинку літ. Р, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом забезпечення вільного доступу до будинку з метою його демонтажу та вивезення з території вищевказаної земельної ділянки.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, відмовляючи у проханні усунення перешкод у здійсненні ОСОБА_1 права власності відносно матеріалів та обладнання, які були використані ним у процесі будівництва, жодним чином не мотивував своє рішення, в той час, як стаття 331 ЦК України гарантує право власності на нову річ, виготовлену особою, якщо інше не встановлено договором або законом, а особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору є власником цієї речі.

Крім того, посилаючись на норми Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», практику Верховного суду, вказує, що його права були порушені та вимагає їх відновлення.

Разом з тим, вказує, що оскільки у нього відсутні докази того, що забудова здійснювалась виключно за його майнові кошти, погоджується з висновком районного суду про можливість претендувати лише на Ѕ частину матеріалів та обладнання, витрачених на будівництво.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з`явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи, від представника апелянта надійшла заява про розгляд справи за відсутності його та апелянта.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що справа перебуває тривалий час у провадженні суду, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності сторін.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що на позивачем ні його представником не підтверджено належними та допустимими доказами ступінь готовності спірного будинку, не надано доказів використання саме тих матеріалів, що вказані у звіті, та не надав докази чи можливо визначити окремі частини, що підлягають виділу.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 , 04 грудня 1999 року був укладений шлюб, якій розірвано, згідно рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова 23.12.2014 року.( а.с. 7)

На підставі договору дарування від 19.09.2001 року посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бєсєда Т.Д. за реєстровим номером 2-3599, ОСОБА_2 прийняла в дар 3/10 частки житлового будинку АДРЕСА_1 . (а.с. 8)

Представник позивача у судовому засіданні пояснив, що у 2010 році позивач почав будування будинку на території земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Матеріали та обладнання для забудови придбав за власні кошти та з позик які він продовжував виплачувати після розірвання шлюбу.

Відповідно договору позики № 11 від 15.03.2010 року, предметом договору є безпроцентна позика у розмірі 36000,00 (тридцяти шести тисяч гривень), порядок повернення якої, полягає у тому що позикодавець, починаючи з 01.06.2010 року, вираховує щомісячно до повного погашення позики із заробітної плати по 1000,00 (одній тисячі) гривень щомісячно до травня 2013 року включно.

Згідно пояснень представника позивача будівництво було завершено ще до вересня 2011 року, тому не можна брати до уваги договір позики № ВУ-000000 від 30.06.2012 року та договір позики № 86 від 30.03.2015 року, за умовами яких погашення позики виконується шляхом утримання із заробітної плати щомісячно, є новим договором, а не додатком до договору від 15 березня 2010 року.

З інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу, серія та номер : 574, виданий 25 квітня 2017 року власником 30/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 .

Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст.69 СК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК України).

Відповідно до ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів визначається постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 534 та іншими нормативними актами Кабінету Міністрів України та Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 4 жовтня 1991 року N 7 суди мають враховувати, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої Ради. За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд вправі провести поділ незакінченого будівництвом будинку, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. При неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з врахуванням конкретних обставин залишити його одній із сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Відповідно до вимог ст.328, 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

За змістом зазначених норм матеріального права до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію.

Визнаючи при цьому право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року, справа № 6-388 цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів.

З матеріалів справи вбачається, що згідно звіту про визначення вартості будівельних матеріалів, використаних в процесі будівництва самовільно побудованого будинку загальною площею 130 кв.м. на земельній ділянці домоволодіння АДРЕСА_1 , який надано представником позивача, об`єктом оцінки є будівельні матеріали та обладнання (які підлягають повторному використанню після демонтажу) використані в процесі будівництва самочинно збудованого будинку, ринкова вартість будівельних матеріалів та обладнання складає 269447грн. Вказаний звіт виконаний без технічної документації на об`єкт, та без доступу до нього.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів не приймає звіт про визначення вартості будівельних матеріалів, використаних в процесі будівництва самовільно побудованого спірного будинку, оскільки цей звіт встановлює тільки вартість будівельних робіт.

Крім того, вказаний звіт про встановлення вартості будівельних матеріалів проведений згідно фотознімків, які надані на час незавершеного будівництва та огляду будинку з вулиці. Оглянути будинок експерт не зміг, так як на час розгляду справи будинок належить відповідачу по справі ОСОБА_3 та доступ до будинку відсутній.

Посилання апелянта на той факт, що суд першої інстанції, відмовляючи у проханні усунення перешкод у здійсненні ОСОБА_1 права власності відносно матеріалів та обладнання, які були використані ним у процесі будівництва, жодним чином не мотивував своє рішення, судова колегія до уваги не приймає, оскільки позивачем не надано доказів стосовно придбання матеріалів, які вказані у звіті про встановлення вартості будівельних матеріалів, використаних в процесі будівництва самочинно збудованого будинку на земельній ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 , як не надано доказів того, що саме ці матеріали та обладнання використані при будівлі домоволодіння.

Також апеляційний суд зазначає, що на стадії апеляційного розгляду за клопотанням ОСОБА_1 у справі призначалася судова будівельно-технічна експертиза проведення якої було доручено експертам ХНДІСЕ ім. Засл. проф. М.Н. Бокаріуса, з метою визначення матеріалів, обладнання, тощо, які були використані в процесі будівництва спірного будинку.

Разом з тим, судовим експертом неодноразово надавалося повідомлення що неможливості надання висновку, у зв`язку з тим, що не надано усіх необхідних документів для проведення експертизи.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

На підставі вищевказаного, судова колегія приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись статтями 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2018 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 21 січня 2020 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко