Дата документу 09.12.2020 Справа № 331/8204/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/8204/16 Головуючий у 1-й інстанції: Жукова О.Є.
Провадження №22-ц/807/2736/20 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
У Х В А Л А

09 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Кримської О.М., Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у розгляді справи ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа Четверта Запорізька державна нотаріальна контора про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, визнання права власності на квартиру та витребування майна з чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа Четверта Запорізька державна нотаріальна контора про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, визнання права власності на квартиру та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Свої позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина після смерті ОСОБА_6 , до складу якої увійшла квартира АДРЕСА_1 .

Позивач є спадкоємцем за заповітом. Після звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини йому стало відомо, що вказана квартира була відчужена ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 19 серпня 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 22 серпня 2015 року ОСОБА_3 відчужив квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_4 , яка 29 березня 2016 року відчужила вказану квартиру ОСОБА_5 .

Позивач зазначав, що укладений 19 серпня 2015 року від імені ОСОБА_6 договір купівлі-продажу є недійсним, оскільки вказаний правочин був учинений після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 .

Вказуючи на те, що внаслідок відчуження квартири АДРЕСА_1 були порушені права ОСОБА_2 , як спадкоємця після ОСОБА_6 , позивач, з урахуванням уточнень, просив визнати недійсним укладений 19 серпня 2015 року від імені ОСОБА_6 договір купівлі-продажу вказаної квартири, визнати за ним право власності на спірну квартиру, витребувати на свою користь квартиру АДРЕСА_1 з володіння ОСОБА_5 , скасувавши державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за ОСОБА_5 .

РішеннямЖовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа Четверта Запорізька державна нотаріальна контора про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, визнання права власності на квартиру та витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено частково. (т.2 а.с. 11-16).

Визнано Договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , укладений 19 серпня 2015 року між ОСОБА_6 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Садовніченко В.М., зареєстрований в реєстрі за №1059, недійсним.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на нерухоме майно, квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Витребувано на користь ОСОБА_2 нерухоме майно, квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , із незаконного володіння ОСОБА_5 .

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що квартира АДРЕСА_1 була відчужена ОСОБА_3 на підставі недійсного правочину, у зв`язку з чим були порушені спадкові права ОСОБА_2 , який прийняв спадщину після ОСОБА_6 , тому наявні підстави для часткового задоволення позову.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 12 вересня 2018 року, апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення. Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2018 року у цій справі, залишено без змін. (т.2 а.с. 65-69).

.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 квітня 2020 року, касаційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення. Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 12 вересня 2018 року залишено без змін. (т.2 а.с. 182-186).

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , особа, яка не брала участі у справі, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2018 рокута ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційного скарги є те, що ОСОБА_1 не брав участі у справі, однак суд вирішив питання про його права, свободи, інтереси та обов`язки, оскільки власником спірної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 з 01 листопада 2017 року був ОСОБА_1 , а суд першої інстанції не залучив його до участі у справі, отже він має безпосередній майновий інтерес щодо вказаного нерухомого майна.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_2 , адвокат Лишенко С.С., зазначає, що вказану апеляційну скаргу не визнає та вважає необґрунтованою. Під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що на момент звернення до суду із зазначеним позовом ОСОБА_1 не був новим власником спірної квартири, а оскаржуваним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2018 року питання щодо витребуванн квартири від скаржника не вирішувалось.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, ОСОБА_3 зазначає, що погоджується з доводами, викладеними в апеляційній скарзі, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, тому підтримує апеляційну скару і просить скасувати рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 30 жовтня 2020 року було відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запаоріжжя від 23 травня 2018 року у зазначеній справі .

В судове засідання Четверта Запорізька державна нотаріальна контора Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та ОСОБА_3 не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Від Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надійшла заява, в якій вони просили розгляд справи проводити без присутності представника нотаріальної контори.

У письмовій заяві ОСОБА_3 просив апеляційний суд відкласти розгляд справи, на іншу дату у зв`язку з його захворюванням на СOVID-19 .

Колегія суддів, діючи у відповідності з вимогами ст.ст.371, 372 ЦПК України вважає за необхідне відмовити в задоволенні данного клопотання щодо відкладення розгляду справи, оскільки з матеріалів справи вбачається, що дана справа перебуває в провадженні судів досить тривалий час, а саме з 2016 року. Апеляційна скарга подана особою, яка не приймала участі у справі на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2018 року, яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Запорізької області та постановою Верховного Суду, в судових засіданнях під час розгляду справи як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 брав участь та надавав пояснення у справі.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до до ч. 1 ст. 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, має місце відповідне навантаження судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді замість 40 суддів за штатом, фактично працює 18 суддів), тому призначити розгляд справи в строки, передбачені ч. 1 ст. 371 ЦПК України не має можливості.

При вищевикладених обставинах, та враховуючи ту обставину, що провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 було відкрито 30 жовтня 2020 року, справа перебуває в провадженні апеляційного суду більше двох місяців, враховуючи, що станом на 09 грудня 2020 року діє послаблений карантин, тому апеляційний суд на підставі ч. 2 ст. ст. 372 ЦПК України ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю ОСОБА_3 , який належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, дослідивши зміст апеляційної скарги, додані до неї матеріали, а також матеріали цієї справи, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , як особи, яка не брала участі у цій справі, на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2018 року у цій справі, з таких підстав.

У пункті 8 частини третьої статті 129 Конституції України визначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження судового рішення.

Як указує Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ), у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплене "право на суд" разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі "Ґолдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36). Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 17 січня 2012 року у справі "Станєв проти Болгарії" (Stanev v. Bulgaria), заява № 36760/06, § 230).

У справі "Беллет проти Франції" (Bellet v. France), заява № 23805/94, § 36) ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

ЄСПЛ наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише формальним, але і реальним (рішення Європейського суд з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" (De Geouffre de la Pradelle v. France, заява № 12964/87, § 28).

Статтею 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Стаття 17 ЦПК України передбачає, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Колегія суддів наголошує на тому, що судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно. Встановивши такі обставини, суд вирішує питання про залучення скаржника до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та, як наслідок, скасування судового рішення на підставі пункту 4 частини третьої статті 376 ЦПК України, оскільки таке порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку обов`язковою підставою для скасування рішення місцевого суду, якщо суд першої інстанції прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов`язків скаржника, та лише після встановлення таких обставин вирішити питання про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про її права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 62/112 та від 16 січня 2020 року у справі № 925/1600/16, а також у постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

За життя ОСОБА_6 , у відповідності до заповіту від 27 квітня 2013 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої запорізької державної нотаріальної контори Бережко С.М., зареєстрованого у реєстрі за № 2-160, заповів все належне йому майно, в тому числі квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_2 ..

17 листопада 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 ..

Разом з тим, при оформленні спадкових прав позивачу стало відомо, що на підставі договору купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , який укладений 19 серпня 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , та нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Садовніченко В.М., зареєстрований в реєстрі за №1059, ОСОБА_6 продав належну йому квартиру ОСОБА_7 .

Тобто, судом встановлено, що спірна квартира була відчужена від імені ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , вже після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Квартира АДРЕСА_1 , декілька разів була відчужена, що підтверджено договором купівлі продажу квартири від 22 серпня 2015 року укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та договором купівлі-продажу від 29 березня 2016 року укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ..

РішеннямЖовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2018 року, яке залишено без змін Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 12 вересня 2018 року та Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 квітня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. (т.2 а.с. 11-16).

Визнано Договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , укладений 19 серпня 2015 року між ОСОБА_6 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Садовніченко В.М., зареєстрований в реєстрі за №1059, недійсним.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на нерухоме майно, квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Витребувано на користь ОСОБА_2 нерухоме майно, квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , із незаконного володіння ОСОБА_5 .

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Отже, ОСОБА_2 обгрунтовує свій позов тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина після смерті його батька ОСОБА_6 , до складу якої увійшла квартира АДРЕСА_1 . Позивач є спадкоємець за заповітом та після звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини йому стало відомо, що вказана квартира була відчужена ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 19 серпня 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , тому укладений 19 серпня 2015 року від імені ОСОБА_6 договір купівлі-продажу є недійсним. Установивши, що договір купівлі-продажу спірної квартири, посвідчений 19 серпня 2015 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Садовніченком В.М. та зареєстровний в реєстрі за № 1059, не міг бути укладений ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визнання укладеного договору недійсним. Оскільки позивач своєчасно звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак через незаконне відчуження спірної квартири був позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права, а саме оформити право власності на спірну квартиру після відкриття спадщини, суд першої інстанці визнав за позивачем права власності на спірну квартиру в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 .

Таким чином, предметом позову у даній справі є захист спадкових прав позивачем ОСОБА_2 щодо спадщини, яка відкрилась після смерті його батька ОСОБА_6 померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мада права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати ( добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі.

Оскільки відповідн до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, права на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК України, переходить до спадкоємців власника.

Прийнявши в установленому законом порядку спадщину, ОСОБА_2 з часу її відкриття набув речові права на успадковану квартиру право володіння та право користування нею, і відповідно, право на захист цих прав, передбачених статтею 388 ЦК України.

З огляду на те, що кватира АДРЕСА_1 була відчужена усупереч волі ОСОБА_6 , вираженій ним у заповіті від 27 квітня 2013 року, та поза волею позивача, який прийняв спадщину після ОСОБА_6 , а на час подачі позову власником зазначеної квартири був ОСОБА_5 , тому суд першої інстанції прийшов до висновку про витребування вказаної квартири з володіння ОСОБА_5 на користь позивача.

Отже, вищезазначена квартира оскаржуваним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2018 року була витребувана з володіння саме ОСОБА_5 ..

З огляду на зазначене, ухваленим судовим рішенням безпосередньо не вирішувалося питання про право, інтерес, обов`язок ОСОБА_1 щодо спірної квартири та в рішенні не містяться судження про право та обов`язки скаржника у відповідних правовідносинах.

Крім того, ОСОБА_1 обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги зазначив, що на даний час до нього заявлені вимоги ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу квартири від 01.11.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського натаріального округу Спірідоновим М.А. недійсним та витребування спірної квартири від ОСОБА_1 , а до апеляційної скарги було долучено ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 листопада 2019 року про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_8 до ОСОБА_1 , третя особа Четверта запорізька державна нотаріальна контора про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння. (т.3 а.с. 25-26).

Тобто, ОСОБА_1 не позбавлений права захищати своє право, інтерес, та (або) обов`язок добросовісного набувача спірної квартири саме у цій справі.

Отже, апеляційний суд після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , перевіривши, що оскаржуваним судовим рішенням права заявника не порушені, також питання про будь-які його права, обов`язки, інтереси, у тому числі спадкові, судом першої інстанції не вирішувалися, колегія суддів приходить до виснновку, що ОСОБА_1 не відноситься до суб`єктів апеляційного оскарження.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

Отже, сама по собі наявність у особи вірогідності правового інтересу у справі не обов`язково свідчить, що суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та обов`язки. Це питання підлягає вирішенню, виходячи з конкретних обставин справи та з урахуванням змісту судового рішення.

До подібних висновків щодо права оскарження судових рішень особою, що не брала участі у справі, висловлені Великою Палатою Верховного Суду у ухвалі від 7 квітня 2020 року у справі № 504/2457/15.

Оскільки оскаржуваним судовим рішенням не вирішувались питання про права, інтереси та обов`язки ОСОБА_1 апеляційне провадження за апеляційною скаргою останнього підлягає закриттю з підстав, передбачених пунктом 3 чатини першої статті 362 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 352, 362, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження відкрите за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2018 рокуу справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа Четверта Запорізька державна нотаріальна контора про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, визнання права власності на квартиру та витребування майна з чужого незаконного володіння - закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна ухвала складена 15 грудня 2020 року.

Головуючий суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Кримська О.М.