РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2020 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Порощука П.П.,

за участі секретаря Маліщук Н.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринка справу за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування моральної шкоди за подання відповідачем неправдивих свідчень, які не дозволили місцевому та апеляційному суду застосувати вимоги ч.5 ст.36 КК України про звільнення особи від кримінальної відповідальності,

В С Т А Н О В И В:

05.08.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом і просив 1) визнати, що позивач надає позов на підставі Апеляційного суду м.Вінниці від 14.02.19 р., 130/2929/18, якою скасована ухвала судді Шепеля К.А. від 17.12.2018 р., де суддя стверджував, що позивач таким чином оскаржує його вирок; 2) визнати, що позивач ОСОБА_1 обставини та підстави свого позову ґрунтує саме на законності цього вироку та визнання цим суддею в ухвалі від 25.10.18 р. по справі №130/2146/16 к, що ці підстави та обставини дійсно не були предметом дослідження в цій справі; 3) визнати, що позивач подає докази не як нововиявлені обставини та підстави, а як доказ неправдивих свідчень відповідача; 4) визнати, що відсутність наданих позивачем доказів в кримінальному провадженні №130/2146/16к не дозволити апеляційному та місцевому суду застосувати ч.5 ст.36 та ч.2 ст.37 КК України; 5) стягнути з відповідача 200000 грн. моральної шкоди на його користь. Свої позовні вимоги позивач в позовній заяві обгрунтував тим, що позов він подає на підставі постанови апеляційного суду від 14.02.2019 року (в додатку), зміст вимог відшкодування моральної шкоди, спосіб захисту Конституція України, ст..15,1,23 ЦК України, виклад обставин - подання неправдивих свідчень відповідачем в кримінальному провадженні, зазначення доказів кримінальна справа №130/2146/16 по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч.1 ст.125 КК України, талон про зняття з реєстрації потерпілої ОСОБА_2 , клопотання ОСОБА_2 від 25.03.16 р про її реєстрацію у цьому будинку, право власності на будинок та земельну ділянку, відомості з держреєстра, ухвала Жмеринського суду від 25.10.18 р. про те, що ці докази не були предметом дослідження на судовому розгляді в кримінальному провадженні №130/2146/16к, рішення Жмеринського суду від 06.07.16 р., в якому зазначені покази ОСОБА_2 про зняття з реєстрації обґрунтування шкоди зміна укладу життя позивача при триманні ним першого вироку у сімдесятирічному віці.

Ухвалою суду від 11.09.2019 року по даній справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання.

04.11.2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Зазначив, що він вважає, що відповідачем подано неправдиві свідчення, які не дозволили місцевому та апеляційному суду застосувати вимоги ч.5 ст.36 КК України про звільнення особи від кримінальної відповідальності, в результаті цих дій відповідача позивачу заподіяна моральна шкода, яка оцінена ним у 200000 грн. Оригіналів поданих до суду документів для їх огляду у судовому засіданні не надав.

В судове засідання ОСОБА_2 не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, однак до суду повернувся конверт з відміткою про причини повернення (досилання) «Інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення. Адресат відсутній» (а.с.51). Виклик відповідача у судове засідання ОСОБА_2 здійснювався шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада». 20.12.2019 до суду від відповідача ОСОБА_2 нього надійшов відзив на позов, в якому вона просила залишити без задоволення позовні вимоги ОСОБА_1 , оскільки вважає їх безпідставними, оскільки за вироком Жмеринського міськрайонного суду від 04.10.2017 року ОСОБА_1 визнано винуватим та призначено покарання у вигляді штрафу. Вказаний вирок пройшов всі оскаржень, передбачений КПК України залишений без змін та набрав законної сили. З ОСОБА_1 на її користь стягнуто 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 4500 грн. на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а загалом 9500 грн. Даний вирок підлягає виконанню, про що свідчить відкрите виконавче провадження Жмеринським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. Натомість ОСОБА_1 всупереч чинного законодавства вже не перший раз звертається до суду з позовними заявами до неї про стягнення на його користь моральної шкоди по надуманим мотивам, оскільки він з різних підстав не погоджується з розслідуванням вищезазначеного злочину, за скоєння якого він визнаний винуватим, не погоджується з вироком суду та вважає потерпілим себе, а не її як то визнано судом. Так, суддею Шепель К.А. за аналогічним позовом ОСОБА_1 (справа №130/2923/18) вже було відмовлено у відкритті провадження у справі про відшкодування моральної шкоди в задоволенні позову. Мотивом відмови у відкритті провадження у справі було те, що позивач нібито і ставить вимоги в порядку цивільного судочинства, а фактично намагається оскаржити вирок суду, який набрав законної сили, що можливо здійснити лише п в порядку глави 34 КПК України (а.с.67-69).

Згідно ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини гарантує кожній особі право на справедливий суд.

Відповідно до ч.1 ст.1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За правилами ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 3. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, для настання відповідальності за вказаними нормами, необхідно наявність вини особи, яка її завдала.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.5 Постанови №4 від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (з наступними змінами та доповненнями) обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем була надана копія ухвали Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області, з якої вбачається, що за вироком Жмеринського міськрайонного суду від 04.10.2018 року ОСОБА_1 визнано винуватим за ч.1 ст.125 КК України і засуджено до штрафу в розмірі тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 510 грн. 25.09.2018 року засуджений ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд вироку за нововиявленими обставинами, з підстав того, що при розгляді його кримінального провадження судом не досліджувались талони про зняття з реєстрації ОСОБА_2 (а.с.2) та ОСОБА_3 , відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.4) та клопотання ОСОБА_2 від 25.03.2016 року (а.с.3). За вказаною ухвалою заява ОСОБА_1 про перегляд вироку залишена без задоволення, з підстав того, що суд не може розглядати докази, на які посилається засуджений, як нововиявлені, оскільки ним не надано доказів надання у судовому засіданні потерпілою ОСОБА_2 завідомо неправдивих показань, немає таких відомостей і у суду, обставини, на які посилається ОСОБА_1 були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні вироку і вони самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами не доводять неправильність вироку, що належить переглянути (а.с.5-6). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 11.01.2019 року, ОСОБА_1 проживає в будинку в с.Сербицівці Жмеринського району Вінницької області, який знаходиться в задовільному стані, в господарстві худоба та птиця відсутні. Джерелом існування є пенсія (а.с.9). Позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Жмеринському об`єднанному управління Пенсійному фонду України і отримує пенсію за віком, яка за лютий - квітень 2019 року в загальній сумі склала 901,29 грн.(а.с.10). Розмір пенсії ОСОБА_1 в січні лютому 2018 року становив по 1074,04 грн., в березні 2018 року 1049,14 грн., в квітні червні 2018 року - по 1339,28 грн., липні - вересні 2018 року по 1049,14 грн., жовтні грудні по 1023,94 грн. відповідно (а.с.11).

Згідно відомостей, які надійшли до суду від УДМС України у Вінницькій області від 16.09.2019 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 прописана по АДРЕСА_1 25.03.2016 року (а.с.21). Згідно відомостей виконавчого комітету Сербинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована але не проживає по АДРЕСА_1 (а.с.22).

Дослідивши докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у ст.ст.12 і 13 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень , крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст.76,77,79 ЦПК України, встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.1ст.64 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Суд не приймає надані позивачем докази, оскільки вони не підтверджують заявлених ним вимог.

Позивачем в судовому засіданні не доведено обґрунтування підставності власних позовних вимог, не надано доказів на підтвердження вказаних ним обставин, не доведено протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини останнього в її заподіянні, у зв`язку з чим в позові слід відмовити.

Відповідно до ст.ст.1, 11, 15, 16, 23, 1167 ЦК України, керуючись ст.ст.12, 13, 19, 64, 76, 77, 79, 81, 263 - 265, 273, 280 - 282, 354 ЦПК України, п.5 Постанови №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з змінами та доповненнями), суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування моральної шкоди за подання відповідачем неправдивих свідчень, які не дозволили місцевому та апеляційному суду застосувати вимоги ч.5 ст.36 КК України про звільнення особи від кримінальної відповідальності, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення буде проголошений 17.01.2020 року о 15:30 год.

Суддя Порощук П.П.