У Х В А Л А

10 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 754/16072/16-ц

провадження № 61-14101ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,

Червинської М. Є.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 серпня 2020 року в справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Мережа сервісних станцій «Тідісі-Дальнобой», ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович, про визнання недійсним правочину та звернення стягнення,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - ФОП) звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Мережа сервісних станцій «Тідісі-Дальнобой» (далі - ТОВ «Мережа сервісних станцій «Тідісі-Дальнобой»), ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук С. П., про визнання недійсним правочину та звернення стягнення.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21 лютого 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 27 серпня 2020 року, позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано недійсним договір дарування від 16 грудня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ОВ «Мережа сервісних станцій «Тідісі-Дальнобой», частин комплексу споруд, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що складаються з нежилої будівлі «літера А», загальною площею 710,90 кв. м, та нежилої будівлі «літера Б», загальною площею 853,90 кв. м, загальна площа комплексу споруд становить 1 564,80 кв. м, у зв`язку з його фіктивністю.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

06 жовтня 2020 року до Верховного Суду подано касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 серпня 2020 рокуз пропуском строку на касаційне оскарження судових рішень.

Заявник порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 лютого 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 27 серпня 2020 року.

Згідно з частинами першою, другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Враховуючи те, що наведені підстави пропущення строку на касаційне оскарження рішення суду є поважними, процесуальний строк підлягає поновленню.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного суду України від 09 серпня 2017 року у справі № 6-2690цс16, постанові Верховного Суду від 31 травня 2018 року у справі № 752/1098/17, постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 442/3285/16-ц, постанові Верховного суду України від 19 жовтня 2016 року у справі

№ 6-1873цс16, Верховного суду України від 01 лютого 2017 року у справі

№ 6-2360цс16, постанові Верховного Суду від 29 березня 2018 року у справі

№ 923/333/16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Крім того, заявник вказує на порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України.

Оскільки викладені в касаційній скарзі доводи викликають необхідність їх перевірки, слід відкрити касаційне провадження у даній справі та витребувати матеріали справи.

Керуючись статтями 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 лютого 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 27 серпня 2020 року.

Відкрити касаційне провадження у даній справі.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк,

який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська