Справа № 465/3207/20 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/811/2023/20 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Шандри М.М.,

за участі секретаря: Сеньків Х.І., без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 22 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Кредобанк», третіх осіб - приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Черник Наталії Степанівни та приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мілоцького Олега Леонідовича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 22 червня 2020 року матеріали позовної заяви повернуто позивачу.

Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі посилається на те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права. Зазначає, що судом першої інстанції не конкретизовано, яку саме частину ст. 175 ЦПК України не дотримано позивачем. Зазначає. що із змісту позовної заяви вбачається, що позовна заява повністю відповідає вимогам ч. 3 ст. 175 ЦПК України, в тому числі і пункту, який стосується судових витрат. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно поставив питання щодо судових витрат під час відкриття провадження, однак питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує лише під час ухвалення рішення, а не під час відкриття провадження у справі. Вважає, що вимога про стягнення з відповідача судових витрат є правомірною, оскільки саме дії відповідача по зверненню до нотаріуса з заявою про видачу виконавчого напису, стали підставою звернення до суду з позовом про визнання цього напису таким, що не підлягає виконанню, а тому суд першої інстанції незаконно постановив оскаржувану ухвалу.

Просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвалу суду про повернення заяви позивачеві (заявникові) розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 26 листопада 2020 року, є дата складення повного судового рішення 10 грудня 2020 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Пунктом 6 ч.1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З матеріалів справи встановлено, що ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 11 червня 2020 року матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до АТ «Кредобанк», третіх осіб приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Черник Наталії Степанівни, приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мілоцького Олега Леонідовича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - залишено без руху, оскільки позивачем при подачі позовної заяви до суду не було дотримано вимог ст. 175 ЦПК України, а саме: позивачем позовної вимоги до відповідача не сформульовано, проте позивач просить стягнути із нього судовий збір.

На виконання вимог зазначеної ухвали позивачем подано клопотання.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що недоліки позовної заяви не усунені, вимоги суду не виконані.

Однак колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (Perez de Rada Cavanilles v. Spain (Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії); Beles and others v. the Czech Republic (Белеш та інші проти Чеської Республіки; RTBF v. Belgium (RTBF проти Бельгії)

Право на доступ до суду не є абсолютним і може бути обмежено рішеннями суду. Однак, застосовані обмеження не можуть обмежувати чи зменшувати право доступу до суду таким чином або до такої міри, що порушується сама сутність права. Більш того, обмеження не входить у сферу застосування статті 6 § 1, якщо не переслідує «законну мету» і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою», якщо доступ до суду обмежений законом чи практикою суду (Ashingdane v. the United Kingdom (Ашинґдейн проти Сполученого Королівства). Суд досліджує чи впливає таке обмеження на сутність права, а саме, чи переслідує обмеження законну мету і чи забезпечується при цьому належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою (Ашинґдейн проти Сполученого Королівства).

Позовна заява ОСОБА_1 складена адвокатом Ляховим О.В. у відповідності до вимог ст.175 ЦПК України, зміст позовних вимог не суперечить закону, прохальна частина є зрозумілою.

З огляду на наведене, з метою уникнення порушення ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, колегія суддів вважає, що надмірний формалізм у вказаній справі може позбавити позивача права на звернення до суду, апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 375, ст.ст. 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 22 червня 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 10 грудня 2020 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Приколота Т.І.

Шандра М.М.