Справа № 159/5585/19
Провадження № 2/159/92/20
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2020 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Бойчука П.Ю.,

розглянувши у м. Ковелі в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковельська ОТБ», Волинської обласної спілки споживчих товариств, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Огей Наталії Миколаївни, про визнання недійсним договору іпотеки, -

в с т а н о в и в:

01.10.2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковельська ОТБ», Волинської обласної спілки споживчих товариств, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Огей Наталії Миколаївни, в якому просить визнати недійсним іпотечний договір № 360, укладений 08.06.2019 року між ТзОВ «Ковельська ОТБ» та Волинською обласною спілкою споживчих товариств, який посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Огей Наталією Миколаївною.

Свій позов мотивує тим, що ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03.04.2019 року по справі №159/1792/19 задоволено його заяву про вжиття заходів забезпечення позову та накладено арешт на об`єкти нерухомого майна, а саме - на склад О- І , загальною площею 1047 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта 1), та на нежитлове приміщення - склад Д-1, загальною площею 1205,91 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта 1), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вищевказана ухвала суду від 03.04.2019 року була скерована до Ковельської ДВС ГТУЮ у Волинській області. Проте, через неправомірну вимогу органу ДВС щодо сплати авансового внеску, виконана була лише 10.05.2019 року.

Позивач вказує, що 06.05.2019 року представник відповідача - ТзОВ «Ковельська ОТБ» ознайомився з матеріалами вказаної справи, і того ж дня 06.05.2019 року ТзОВ «Ковельська ОТБ» уклала договір поворотної фінансової допомоги (позики) з Волинською облспоживспілкою в розмірі 200000 гривень. Учасники договору є пов`язаними особами, оскільки засновником ТзОВ "Ковельська ОТБ" є Волинська обласна спілка споживчих товариств, яка також знала про існування судової заборони щодо вищевказаного майна.

Позивач зазначає, що всупереч ухвалі суду від 03.04.2019 року про накладення арешту на об`єкти нерухомого майна, 08.05.2019 року між сторонами укладено іпотечний договір, згідно якого для забезпечення повернення позики в сумі 200000 гривень в іпотеку передано, поряд з іншим, майно, на яке накладено арешт, а оціночна вартість майна, переданого в іпотеку складає 5996150 гривень.

Вважає, що вищеперераховані дії свідчать про намір ТзОВ «Ковельська ОТБ» не повертати позику, передавши у власність Волинській облспоживспілки іпотечне майно.

Вважає також, що предметом застави не може бути майно, яке знаходиться під забороною, а тому оспорюваний договір іпотеки від 08.05.2019 року підлягає визнанню недійсним в порядку ст. 215 ЦК України.

З урахуванням вищенаведеного та покликаючись на норми чинного законодавства, просить заявлений ним позов задовольнити повністю.

Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18.10.2019 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду від 05.11.2019 року клопотання представника відповідача ТзОВ «Ковельська ОТБ» від 31 жовтня 2019 року про розгляд справи у порядку загального позовного провадження залишено без задоволення.

Відповідач Волинська обласна спілка споживчих товариств не скористалась своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву.

07 листопада 2019 року на адресу суду від третьої особи - приватного нотаріуса Огей Н.М. надійшло письмове пояснення по справі, у якому нотаріус вказує, що 08.05.2019 року за р. №360 нею було посвідчено Договір іпотеки, згідно якого забезпечується виконання зобов`язання, що виникло у сторін на підставі Договору безпроцентної позики від 06.05.2019 року укладеного на суму 200000 гривень з обумовленим в Основному договорі строком повернення. В забезпечення виконання зобов`язань за договором, іпотекодавець (ТзОВ «Ковельська ОТБ») передала в іпотеку об`єкти нерухомого майна, які знаходяться в АДРЕСА_1 . Нотаріус вказує, що перед вчиненням нотаріальної дії з нерухомим майном зобов`язаний здійснити перевірки шляхом отримання інформації з Державного реєстру речових прав, у порядку, передбаченому ст.32 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що нею було зроблено та отримано інформацію про відсутність заборон, обтяжень, арештів та будь-яких інших обтяжень на об`єкти нерухомого майна, які мали бути передані в іпотеку. Станом на день посвідчення договору іпотеки - 08.05.2019 року у неї не було підстав для відмови у посвідченні такого договору та накладення заборони на нерухоме майно.

21 листопада 2019 року представником відповідача - ТОВ «Ковельська ОТБ» було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він позовні вимоги не визнає та просить відмовити в задоволенні позову, оскільки вважає, що позивач у справі не є стороною оспорюваного договору іпотеки, не є учасником ТзОВ «Ковельська ОТБ» чи Волинської облспоживспілки, які уклали спірний договір. Вказаний договір іпотеки жодним чином не впливає на права та обов`язки позивача, який не претендує на право власності чи інше речове право на об`єкти нерухомості, які є предметом договору іпотеки. Також представник відповідача вказує, що доводи позивача є абстрактними, не містять жодного обґрунтування негативного впливу оскаржуваного договору іпотеки на конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси позивача, що свідчить про відсутність предмету захисту у суді, адже позивачем не визначено права, свободи чи інтереси, які мають бути захищені (поновлені) у судовому порядку, що фактично вказує на безпредметність заявленого позову. Просить відмовити у задоволенні позову повністю.

У поданій позивачем 05.12.2019 року відповіді на відзив останній спростовував твердження відповідача та вказав, що викладені у відзиві факти жодним чином не спростовують наведених ним доводів. Так, позивач вказує, що відповідач ТзОВ «Ковельська ОТБ» не спростувало належними доказами ту обставину, що йому було відомо про існування ухвали суду від 03.04.2019 року, якою накладено арешт на майно, яке він згодом передав в іпотеку. Окрім цього вказує, що укладення договору іпотеки, направленого на виведення активів юридичної особи, щодо яких існує спір, безумовно зачіпає його права та інтереси, що також підтверджено і постановою Волинського апеляційного суду, якою залишено без змін ухвалу Ковельського міськрайонного суду від 03.04.2019 року, якою накладено арешт на об`єкти нерухомого майна.

11 грудня 2019 року представником позивача було подано до суду письмове клопотання про стягнення з відповідачів в користь позивача судових витрат, до яких зокрема відносяться і витрати по наданню професійної правової допомоги в сумі 13500 гривень. На підтвердження таких витрат до клопотання долучено договір про надання правової допомоги адвокатом від 10.09.2019 року, додатковий договір від 10.09.2019 року, акт прийому наданих послуг від 10.12.2019 року та квитанції до прибуткових касових ордерів від 10.09.2019 року та від 10.12.2019 року.

12 грудня 2019 року від представника відповідача ТзОВ «Ковельська ОТБ» надійшла заява про розподіл судових витрат у даній справі. Керуючись абз. 2 ч .8 ст. 141 ЦПК України, представник відповідача в даній заяві просить стягнути з позивача ОСОБА_1 в користь відповідача ТзОВ «Ковельська ОТБ» судові витрати, пов`язані із розглядом даної справи, які орієнтовно складають 9000 гривень.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи докази, вивчивши матеріали справи № 159/1792/19 вважає, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено наступне.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03.04.2019 року у справі № 159/1792/19 задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та накладено арешт на об`єкти нерухомого майна, а саме: на склад О- І , загальною площею 1047 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта 1), та на нежитлове приміщення - склад Д-1, загальною площею 1205,91 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта 1), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 20.06.2019 року апеляційну скаргу ТзОВ «Ковельська ОТБ» залишено без задоволення, а ухвалу Ковельського міськрайонного суду від 03.04.2019 року залишено без змін.

В силу ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Із матеріалів справи №159/1792/19 (провадження №2з/159/7/19) (а.с.55) вбачається, що директор ТзОВ «Ковельська ОТБ» 06.05.2019 року ознайомився із матеріалами справи за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову, а 07.05.2019 року отримав копію ухвали Ковельського міськрайонного суду від 03.04.2019 року про накладення арешту на об`єкти нерухомого майна, а відтак - відповідачу було достеменно відомо про заборону здійснювати дії щодо відчуження майна, зазначеного в ухвалі суду від 03.04.2019 року.

Доказів на спростування вищевказаних обставин сторона відповідача суду не надала.

З матеріалів відзиву на позовну заяву вбачається, що 08.05.2019 року між ТзОВ «Ковельська ОТБ» (іпотекодавець) та Волинською обласною спілкою споживчих товариств (іпотекодержатель) укладено договір іпотеки, за яким забезпечується зобов`язання, що виникло у іпотекодавця на підставі договору безпроцентної позики від 06.05.2019 року, укладеного між тими самими сторонами.

Відповідно до п. 1.2 Договору іпотеки, в забезпечення виконання зобов`язань за основним договором Іпотекодавець передав в іпотеку об`єкти нерухомого майна, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: склад металевий; прохідна; склад, літ.С-1; склад металевий; склад, літ.Є-1; склад, літ.Д-1; склад, літ.О-1. Тобто, відповідачем було передано в іпотеку об`єкти нерухомого майна, на які, згідно ухвали суду від 03.04.2019 року, було накладено арешт.

Загальні підстави визнання недійсними угод і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 ЦК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ч. 3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 576 ЦК України, предметом заставиможе бути будь-яке майно (зокрема, річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Іпотека, в силу ст. 575 ЦК України, є окремим видом застави нерухомого майна. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

Закон України "Про іпотеку" є спеціальним законом, який регулює відносини у сфері застави нерухомого майна - іпотеки.

Статтею 5 Закону України "Про іпотеку" визначено, що предметом іпотеки може бути один або декілька об`єктівнерухомого майна за умови, зокрема, що нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення.

З огляду на приписи ст. 576 ЦК України та ст. 5 Закону України "Про іпотеку", предметом спірного договору іпотеки не може бути майно, що належить ТзОВ «Ковельська ОТБ», оскільки ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03.04.2019 року по справі № 159/1792/19 заборонено здійснювати дії щодо відчуження об`єктів нерухомого майна до ухвалення судом рішення у іншій справі за позовом ОСОБА_1 .

Відсутність інформації в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо обтяжень предмету іпотеки не змінює статус цього майна.

Вказаний договір іпотеки забезпечує вимоги відповідача, як іпотекодержателя, що випливають з договору від 06.05.2019 р. № 15-49/01/02/05 про надання позики, укладеного між відповідачами. Відповідно до умов договору іпотеки, відповідач Волинська обласна спілка споживчих товариств має право у разі невиконання ТОВ "Ковельська ОТБ" зобов`язань за договором від 06.05.2019 року одержати задоволення своїх вимог за рахунок передбаченого договором іпотеки майна, переважно перед іншими кредиторами.

Отже, з 03.04.2019 року до ухвалення судом рішення по суті в іншій справі, ТзОВ «Ковельська ОТБ» не мало право здійснювати будь-які дії щодо відчуження належного йому майна незалежно від того, чи внесено інформацію до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо обтяжень предмету іпотеки. При цьому, відповідачу ТзОВ «Ковельська ОТБ» було достеменно відомо про існування арешту на майно, яке було передано ним в іпотеку.

За таких обставин, можна дійти обґрунтованого висновку про те, що укладений між відповідачами договір іпотеки від 08.05.2019 р., предметом якого є нерухоме майно, на яке накладено арешт, суперечить вимогам ст. 576 ЦК України та ст. 5 Закону України "Про іпотеку", а тому є всі підстави для визнання його недійсним.

В ухвалі від 17 липня 2013 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ (справа № 6-21250 св 13) дійшов висновку про те, що забезпечення судом позову у виді накладення арешту на об`єкт нерухомого майна означає, що цей об`єкт набуває правового режиму обмеженого в цивільному обороті. В тому разі, коли під час дії заборони відбувається відчуження такого майна особою, обізнаною про накладення арешту на майно, відповідний правочин може визнаватися недійсним і є таким, що порушує публічний порядок. При цьому, не має правового значення і не може бути перешкодою для визнання договору недійсним той факт, що ухвала суду про накладення арешту не була зареєстрована відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 грудня 2013 року (справа № 35523 св 13) суд касаційної інстанції зробив висновок, що укладення договору про відчуження незакінченого будівництвом будинку під час дії судової заборони на його відчуження (арешту) порушує публічний порядок, не залежно від того, що інформація про арешт була відсутня у відповідному державному реєстрі. При цьому оспорювати такий договір мають право не тільки його сторони, але й інша, заінтересована, особа, якщо права цієї особи можуть бути захищені в спосіб визнання правочину недійсним.

За вимогами статей 15, 16 ЦК України, а також статей 1-4 ЦПК України, кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Таким чином, зважаючи на викладене, з урахуванням системного аналізу наведених законодавчих приписів а також доказів по справі, суд дійшов висновку, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги про визнання договору іпотеки від 08.05.2019 року недійснимє законними, обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню повністю.

Крім цього, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачів на користь позивача понесені і документально підтверджені останнім судові витрати в сумі 13500 грн. в рівних долях з кожного.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 77,78, 79, 80, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 274, 279 ЦПК України, на підставі ст.ст. 15, 16, 203, 215, 216, 575, 576 ЦК України, Законом України "Про іпотеку", суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Визнати недійсним Договір іпотеки, укладений 08.05.2019 року між ТзОВ "Ковельська ОТБ " та Волинською обласною спілкою споживчих товариств, який посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Огей Наталією Миколаївною та зареєстрований за № 360.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковельська ОТБ», Волинської обласної спілки споживчих товариств в користь ОСОБА_1 судові витрати в справі в сумі 13500 (тринадцять тисяч п`ятсот) грн. 00 копійок в рівних долях з кожного.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ковельський міськрайонний суд Волинської області.

Головуючий:П. Ю. Бойчук