Дата документу 07.07.2020 Справа № 335/1218/13-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/1218/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Макаров В.О.
Провадження № 22-ц/807/2070/20 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.,

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2020 року по справі за скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Дмитра Юрійовича, стягував Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» у виконавчому провадженні № 60839622,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернулась до суду зі скаргою на дії приватного виконавця Проценка Д.,В. відносно затвердження звіту щодо визначення ринкової оцінки квартири та передачі майна на торги.

В обґрунтування своєї скарги, з урахуванням уточнень, зазначала, що 24 лютого 2020 року нею отримано повідомлення відносно оцінки майна, в якому ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 ,визначена у розмірі 445273 грн.

Скаржниця вважає, що вартість оцінки є заниженою, а процедура проведена з порушенням законодавства.

Так, суб`єкт оціночної діяльності не виїжджав на об`єкт оцінки, оцінювання відбулось виключно по зовнішнім фото житлового будинку, чим порушено приписи п. 50 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна та майнових прав».

Крім цього, 03 березня 2020 року, під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, стало відомо, що в матеріалах виконавчого провадження відсутнє підтвердження про повідомлення боржника відносно відкриття виконавчого провадження, що робить неможливим проведення в подальшому будь-яких виконавчий дій. В описі відправлення відсутня печатка, підпис і прізвище працівника зв`язку.

05 березня 2020 року заявниця отримала простою поштою лист повідомлення ДП «СЕТАМ», в якому вказується про реалізацію предмета іпотеки шляхом проведення електронних торгів. Передачу предмета іпотеки на торги ОСОБА_1 вважає неправомірною, у зв`язку з тим, що 15 серпня 2019 року державною виконавчою службою було відкрито провадження, де стягувачем зазначено Концерн «МТМ», а боржником ОСОБА_1 .

Також зазначає, що Вознесенівським ВДВС 18 листопада 2019 року прийнято постанову про повернення виконавчого листа № 3335/1218/13ц де стягувач АТ «Креді Агріколь Банк», боржник ОСОБА_1 у відповідності до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Посилаючись на наведене, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 просила суд визнати дії приватного виконавця Проценка Д.В. відносно затвердження звіту по визначенню ринкової вартості квартири у виконавчому провадженні 60839622 та передачу майна на торги неправомірними.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2020 року відмовлено у задоволенні скарги.

Залишаючи скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 без задоволення, суд першої інстанції виходив з недоведеності тверджень заявниці щодо порушення законодавства під час проведення процедури оцінки. Суд першої інстанції також посилався на відсутність доказів того, що дії оцінювача під час складання Звіту про оцінку майна якимось чином порушили права заявника, враховуючи, що до Звіту про оцінку майна, з огляду на його правову природу, не можуть бути застосовані наслідки, пов`язані із скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2020 року скасувати, та визнати дії приватного виконавця Проценка Д.В. у виконавчому провадженні 60839622 та передачу майна на торги неправомірними.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що висновки суду не підтверджуються матеріалами справи. Так, 24 лютого 2020 року заявник отримав рекомендованим листом повідомлення щодо оцінки майна, в якому ринкова вартість квартири визначена у розмірі 445273 грн., втім вартість є заниженою та не відповідає ринковій. Процедура проведена з порушенням законодавства, оскільки суб`єкт оціночної не виїжджав на об`єкт оцінювання, не проводив фотографування квартири.

Зазначає також, що суд, посилаючись на повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження, що підтверджується фіскальним чеком та списком згрупованих поштових відправлень, не звернув уваги, що списком поштових відправлень не підписаний співробітником пошти і не закріплений печаткою.

Передачу предмета іпотеки на торги, заявниця також вважає неправомірною, оскільки 15 серпня 2019 року відносно неї, як боржника, відкрито провадження, де стягувачем є Концерн МТМ. Проте, судом не взято до уваги позицію ВСУ, що реалізація предмета іпотеки можлива при відсутності іншого стягувача.

03 липня 2020 року на адресу апеляційного суду АТ «Креді Агріколь Банк» надійшли письмові пояснення, підписані електронним цифровим підписом. Доводи скаржниці щодо заниженої вартості квартири вважають суб`єктивною думкою. Судом першої інстанції надано вичерпну оцінку доводам заявниці, у зв`язку з чим, просили залишити скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 08 червня 2007 року між АТ «Індустріально-експортний банк» правонаступником якого є АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 498/700921 (т. 1 а.с. 4-8). Згідно умов договору ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 44200 доларів США, строком до 07 червня 2027 року, а остання зобов`язалась повернути кредит у повному обсязі, сплатити нараховані проценти, комісійну винагороду, можливі штрафні санкції, що визначені кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов`язань, передбачених вищезазначеним кредитним договором, 08 червня 2007 року було укладено договір іпотеки № 50, згідно якого предметом договору є нерухоме майно, а саме: квартира, що знаходиться у АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу (т. 1 а.с. 12-16).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 березня 2014 року позовні вимоги ПАТ «Креді Агріколь Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 458806,27 грн., а також судові витрати, які складаються з витрат по сплаті державного мита у розмірі 1700 грн. та витрати пов`язані з ІТЗ розгляду справи у розмірі 120 грн. (т. 2 а.с. 46-47).

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 21 травня 2014 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 березня 2014 року залишено без змін (т. 2 а.с. 119-122).

04 травня 2018 року державним виконавцем Вознесенівського ВДВС м. Запоріжжя винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №м 335/1218/13, виданого 19 червня 2014 року (т. 2 а.с. 129-130).

20 березня 2019 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу згідно п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (т. 2 а.с. 132-133).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 серпня 2019 року задоволено заяву Вознесенівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області. Видано дублікат виконавчого листа № 335/1218/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 458806,27 грн., а також судові витрати, які складаються з витрат по сплаті державного мита у розмірі 1700 грн. та витрати пов`язані з ІТЗ розгляду справи у розмірі 120 грн. (т. 2 а.с. 141-142).

20 січня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області, Проценком Д.Ю. при примусовому виконання виконавчого документа № 335/1218/13-ц винесено постанову про арешт майна боржника, а саме однокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 154).

04 лютого 2020 року приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю. своєю постановою призначив суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання у виконавчому провадженні - ОСОБА_3 , якого зобов`язано надати письмовий звіт з експертної оцінки описаного та арештованого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 .

Зі звіту № 03-02-2020 від 09 лютого 2020 року про оцінку та визначення ринкової вартості житлової однокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 вбачається, що вартість вищезазначеної квартири становить 445273 грн. без урахування ПДВ (т. 2 а.с. 200-207).

17 лютого 2020 року учасникам виконавчого провадження приватним виконавцем направлено повідомлення про оцінку майна, зазначено, що за вказаною ціною майно буде передано на реалізацію у встановленому чинним законодавством України порядку (т. 2 а.с. 169).

На виконання абзацу четвертого п. 2 розділу VII Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 р. № 2831/5, ДП «СЕТАМ» повідомило учасникам виконавчого провадження відомості щодо реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронних торгів, зокрема: реєстраційний номер лота, відомості про предмет іпотеки, день та час проведення електронних торгів, початкову ціну продажу майна (т. 2 а.с. 181).

Звертаючись до суду зі скаргою, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 просила суд визнати неправомірними дії приватного виконавця Проценка Д.В. відносно затвердження звіту по визначенню ринкової вартості квартири у виконавчому провадженні 60839622 та передачу майна на торги.

Так, у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 308/12150/16-ц (провадження № 14-187цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що реалізація описаного й арештованого майна за заниженою ціною може завдати суттєвих збитків стягувачу у вигляді неотриманого доходу, а боржнику - у вигляді передачі майна на реалізацію за суттєво нижчою від ринкової вартості.

Разом з тим, ОСОБА_1 не пред`являлись вимоги про скасування звіту № 03-02-2020 про оцінку, складеного ФОП ОСОБА_3 .

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною другою статті 16 ЦК України визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) відповідачем.

У рішенні Конституційного суду України № 18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається у частині першій статті 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на час звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Надаючи правову оцінку належності обраного заявницею способу захисту, колегія суддів зазначає про його неефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Проте, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 не обґрунтувала, яким чином обрані нею способи захисту зможуть забезпечити реальний та ефективний захист порушеного (невизнаного) права.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 447 ЦПК України та ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання. У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна.

Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем. Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна.

Обґрунтовуючи подану скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 зазначила, що неправомірність дій приватного виконавця вбачає в тому, що при визначенні вартості (оцінки) майна боржника суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 були допущені порушення вимог України «Про виконавче провадження» та вимог законодавства про оцінку майна. Зокрема, вказує, що при проведенні оцінки оцінювачем не було дотримано вимог Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав».

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що приватний виконавець, на виконання вимог статті 57 Закону України «Про виконавче провадження», з метою визначення вартості майна виніс 04 лютого 2020 року постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності щодо надання висновку з питань вартості вищезазначеного майна та після отримання звіту про незалежну оцінку майна від 09 лютого 2020 року, 17 лютого 2020 року надіслав на адресу сторін виконавчого провадження повідомлення про результати оцінки майна, яке стягувач отримав 24 лютого 2020 року.

Норми Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» не містять обов`язку державного виконавця проводити перевірку дотримання Оцінювачем, при проведенні оціночних процедур вимог вищезазначених Законів та Нацстандартів та не встановлюють відповідальність саме державного виконавця за їх недотримання Оцінювачем, оскільки державний виконавець не наділений професійними знаннями для таких дій.

Великою Палатою Верховного Суду в справі №914/881/17 від 13.03.2018 року зроблено висновок про те, що звіт по оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором. Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності.

Крім того, при зверненні до суду зі скаргою стягувач не надав будь-яких доказів того, що вартість майна не відповідає дійсності, є явно заниженою.

Щодо доводів скаржниці, що квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що з відповіді юридичного відділу департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 16 лютого 2020 року, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані особи - відсутні. Докази проживання заявниці за вказаною адресою в матеріалах справи відсутні.

Отже, встановивши, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 не є постійним місцем проживання ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», на спірні правовідносини не поширюється.

Твердження ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , що наявність іншого виконавчого провадження, де стягувачем є Концерн «МТМ», а боржником ОСОБА_1 унеможливлює передачу предмета іпотеки на реалізацію, ґрунтуються на власному тлумаченні правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-144цс16. В даному випадку, стягувачем по виконавчому провадженню, у ході якого здійснюється реалізація спірної квартири є виключно АТ «Креді Агріколь Банк».

З урахуванням наведеного, колегія вважає, що суд з дотриманням вимог ст. ст. 89, 263 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам самої скарги поданої до суду першої інстанції, вони не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2020 року по цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 13 липня 2020 року.

Головуючий:

Судді: