Справа № 727/78/20
Провадження № 2-о/727/17/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2020 року Шевченківський районний суд м.Чернівці в складі:

головуючого судді: Яреми Л.В.

присяжних Мись М.М., Панцира В.Д.,

секретар судових засідань Снігур З.Г.,

з участю: прокурора Кифлюк Ю.В.

представника лікарні лікаря-психіатра Семененка В.В.

особи, стосовно якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги ОСОБА_1

матері ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Чернівці справу за заявою головного лікаря КМУ «Чернівецької обласної психіатричної лікарні» Левицької А.П. про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , -

ВИРІШИВ:

03 січня 2020 року головний лікар КМУ «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» Левицька А.П., звернулася до Шевченківського суду м.Чернівці із заявою про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку ОСОБА_1 .

В заяві вказує, що 27.12.2019 року о 09.00 год. ОСОБА_1 госпіталізований в Чернівецьку обласну психіатричну лікарню за направленням лікаря-психіатра - ОСОБА_4

Після особистого огляду ОСОБА_1 , лікар-психіатр - ОСОБА_4 зробив висновок про необхідність його госпіталізації у психіатричний стаціонар для обстеження та лікування у зв`язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу: шизофренія, параноїдна форма, погіршення, який обумовлює його небезпеку для себе та оточуючих, суттєву шкоду його здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога.

27.12.2019 року о 09.10 год., ОСОБА_1 у приймальному відділенні був оглянутий лікарем-психіатром ОСОБА_5 , яка підтвердила висновок про необхідність госпіталізації у психіатричний стаціонар.

Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів від 30.12.2019 року, комісія підтвердила наявність у ОСОБА_1 тяжкого психічного розладу, яке відповідає діагностичним критеріям: шизофренія, параноїдна форма, прогредієнтний тип перебігу з вираженим типом дефекту, що на момент огляду проявлявся у наявності: параноїчний синдром, агресія до оточуючих. Комісія лікарів-психіатрів прийшла до висновку, що обстеження і лікування ОСОБА_1 можливо лише в умовах психіатричного стаціонару.

Крім цього, вказує, що ОСОБА_1 з 1997 року перебуває під наглядом психіатрів на «Д» обліку, страждає хронічним психічним захворюванням: шизофренія, параноїдна форма, прогредієнтний тип перебігу з вираженим психопатоподібним типом дефекту. З 2014 року встановлена 2 група інвалідності. Стаціонарно лікувався в ЧОПЛ 45 разів, остання примусова госпіталізація 20.05.2019 року за рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці.

Просить винести рішення про госпіталізацію ОСОБА_1 , 1973 року народження, у психіатричний заклад Чернівецьку обласну психіатричну лікарню у примусовому порядку.

В судовому засіданні представник обласної психіатричної лікарні лікар-психіатр вимоги заяви підтримав повністю, просив заяву задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви.

Мати ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні заяву підтримала, просила задовольнити.

Особа, стосовно якої розглядається питання про надання їй психіатричної допомоги ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу», кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. А згідно ст. 4 того ж закону, психіатрична допомога надається на засадах добровільності; однак можливою є й примусова госпіталізація та лише такої особи, дії якої являють собою безпосередню небезпеку для неї самої або для інших осіб.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

У ч.ч. 1, 2 ст. 340 ЦПК України передбачено, що у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом.

До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали.

Згідно долученого до заяви висновку комісії лікарів-психіатрів ЧОПЛ від 30.12.2019р. комісія у складі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтвердила наявність у ОСОБА_1 тяжкого психічного розладу, яке відповідає діагностичним критеріям: шизофренія, параноїдна форма, прогренітний тип перебігу з вираженим типом дефекту, на момент огляду встановлені психічні розлади у проявах: параноїчний синдром, агресія до оточуючих. Комісія лікарів-психіатрів прийшла до висновку, що обстеження і лікування ОСОБА_1 можливо лише в умовах психіатричного стаціонару, у зв`язку з тим, що психічний стан ОСОБА_1 на час його огляду обумовлює його небезпеку для себе та оточуючих, суттєву шкоду його здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога.

В судовому засіданні з`ясовано, що огляд ОСОБА_1 у складі трьох лікарів не проводився, його оглядали тільки двоє лікарів, а підписали троє лікарів, а тому висновок комісії лікарів-психіатрів ЧОПЛ від 30.12.2019р. не є належним доказом у справі.

Саме по собі звернення ОСОБА_2 до лікувального закладу із заявою про примусову госпіталізацію її сина ОСОБА_1 у зв`язку із його поведінкою без перевірки цієї інформації, аналізу та оцінки (ст. 89 ЦПК України) на предмет наявності підстав для припущення про погіршення у нього психічного розладу є недостатнім.

Застосування норми ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», тобто про примусову госпіталізацію особи, можливе лише у виняткових випадках. Заявником у порушення вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України не надано достатніх доказів на підтвердження обставин того, що психічний стан ОСОБА_1 обумовлює його небезпеку для себе та оточуючих, суттєву шкоду його здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога

Так, прикладом реалізації права на здоров`я в контексті положень п.п. «е» п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що стосується позбавлення (обмеження) волі психічнохворих шляхом поміщення їх у психіатричний заклад, є рішення у справі Вінтерверп проти Нідерландів від 24 жовтня 1979 року. У вказаній справі ЄСПЛ звернув увагу на три вимоги, що зумовлюють наявність законних підстав для обмеження волі психічнохворої особи. Зокрема, особа повинна реально страждати психічним захворюванням, тобто реальні психічні розлади повинні бути встановлені компетентними органами на основі об`єктивної медичної експертизи; психічні розлади повинні досягти такого рівня, які виправдовують позбавлення волі; дійсність позбавлення волі залежить від наявності такого захворювання, особа може бути позбавлена волі до тих пір, поки є захворювання, що встановлено відповідним висновком.

Такі ж висновки містяться й в інших рішеннях ЄСПЛ, а саме, рішення від 28 жовтня 2003 року у справі Ракевич проти Російської Федерації, рішенні від 27 березня 2008 року у справі Штукатуров проти Російської Федерації.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що заява не містить обґрунтовані підстави для надання ОСОБА_2 психіатричної допомоги у примусовому порядку, що встановлені законом (ст. 340 ЦПК України), а також в судовому засіданні встановлено, що факти, викладені в заяві, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, психічний стан ОСОБА_1 не обумовлює його небезпеку для себе та оточуючих, не госпіталізація його до лікарні не нанесе шкоду його здоров`ю, а тому в задоволенні заяви належить відмовити.

На підставі викладеного та ст.ст. 12, 19, 22 Закону України "Про психіатричну допомогу", керуючись ст. ст. 81,258, 263, 264, 265,268, 339-342 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні заяви головного лікаря Чернівецької обласної психіатричної лікарні Левицької А.П. про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Чернівців протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повний текст рішення суду виготовлено 13 січня 2020 року.

Суддя: Ярема Л.В.

Присяжні: Мись М.М.

Панцир В.Д.