Справа № 202/190/19
Провадження № 2/202/177/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Нечепуренко А.Ю.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - Грицая В.О. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Гупало Катерина Вячеславівна, про визнання умов договору недійсними,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року позивач звернулася до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська із позовною заявою до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Гупало Катерина Вячеславівна, про визнання умов договору недійсними.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», який в подальшому змінив назву на Акціонерне товариство «УКСОЦБАНК» 14 квітня 2008 року було укладено іпотечний договір № 263, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гупало К.В. за №1047. За умовами договору іпотеки іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотокодавцем зобов`язань за Генеральним договором про надання кредитних послуг № 085045-8 від 14.04.2008 року та додаткових угод до нього укладеного між позичальником та іпотекодержателем ( п.1.1) нерухоме майно (будівля магазину) Літ.А-1 -116,5 кв.м., навіс Літ.Б. над огорожею №13, Ганок Літ.8, рампа лат.4, огорожа 1-3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Предмет іпотеки належить іпотекодавцю, на підставі договору купівлі - продажу будівлі магазину від 13.03.2002 р.

Серед інших умов оспорюваного договору є п. 5.6.3 та 5.6.4, за якими Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмети іпотеки в один із наступних способів: шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмети іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, передбаченого статтею 37 Закону України „Про іпотеку"; шляхом продажу Предметів іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі- продажу в порядку, | встановленому статтею 38 Закону України „Про іпотеку".

Такі умови були сприйняті позивачем так, що окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки або продажу предмету іпотеки.

Проте, позивач 30.11.2018 р. отримала від відповідача повідомлення від 03.07.2018 р. №13-08/22-17/1, в якому відповідач повідомляє про намір звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття у власність предмету іпотеки.

Після отримання повідомлення позивач здійснила ретельне вивчення умов договору іпотеки та помітила, що у договорі за п. 5.8. є ще напис, що зроблений на наступній сторінці поверх нотаріального бланку. Здійснивши контрастну зйомку із масштабуванням цього об`єкту було встановлено наявність напису такого змісту: «у випадку звернення стягнення на Предмет іпотеки у відповідності до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», п.4.6.3. цього договору (застереження про задоволення вимог кредиторів) цей договір є правовстановлюючим документом на нерухоме майно, що є Предметом іпотеки за цим договором та є підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за іпотекодержателем в органах БТІ». Договір не містить п.4.6.3. та в інших місцях слово «ЗАСТЕРЕЖЕННЯ».

Вказала, що у 2008 році позивач мала захворювання зору гіперметропію слабкого ступеня, початкову вікову катаракту обох очей, пресбіопію, що підтверджується довідкою.

За таких підстав, позивач добросовісно через збіг обставин (через некоректне викладення змісту договору, поганий зір) помилилася щодо правової природи пунктів 5.6.3 та 5.6.4 договору іпотеки та немала волі щодо п. 5.9, що є підставами для визнання наведених пунктів на підставі ст.ст.203, 215, 229, 230 ЦК України недійсними. Просила суд: визнати недійсними пункти: 5.6.3 та 5.6.4 та п.5.9 іпотечного договору №263 від 14 квітня 2008 року, яким було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Гупало К.В. за № 1047.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 січня 2019 року, головуючим суддею у справі було визначено суддю Слюсар Л.П., ухвалою якої від 15 січня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Гупало Катерина Вячеславівна, про визнання умов договору недійсними залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Слюсар Л.П. від 11 лютого 2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2019 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів по справі, а саме від Медичного центру лікування та поновлення зору «Чудовий зір» (Окуляри на замовлення) належним чином завіреної історії хвороби, медичну карту, іншу медичну документацію із вказанням гостроти зору пацієнта ОСОБА_1 ,1963 року народження.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2019 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів по справі, а саме від

приватного нотаріуса Дніпропетровського міського округу Гупало Катерини Вячеславівни належним чином завірені докази про зачитування договору іпотеки №263 від 14 квітня 2008р., який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гупало К.В. за № 1047 вголос; докази роз`яснення позивачу про наявність у договорі іпотеки №263 від 14 квітня 2008 р., який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гупало К.В. за № 1047, застереження про задоволення вимог іпотекодержателя та правові наслідки такого застереження у вигляді прававідповідача в односторонньому порядку розпоряджатись предметом іпотеки.

12 березня 2019 року від представника відповідача Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» надійшло клопотання про застосування до позовних вимог позивача строку позовної давності та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. В клопотанні представник вказав, що іпотечний договір № 263 був укладеним між сторонами 14.04.2008 року, строк позовної давності сплинув 15.04.2011 року, а з даним позовом позивач звернулася до суду 29 грудня 2018 року.

06 серпня 2019 року від третьої особи приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Гупало Катерини Вячеславівни надійшло пояснення в якому вказала, що 14 квітня 2008 року, нею Гупало К.В. , приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, було посвідчено Іпотечний договір № 263, укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_1 , за реєстровим №1047. Надати докази про зачитування вголос Іпотечного договору №263 від 14 квітня 2008 року сторонам правочину не можливо, оскільки жодна аудіо - та відео фіксація нотаріальних дій у приміщенні робочого місця приватного нотаріуса не здійснюється, згідно з норм чинного законодавства. Інформація у сфері вчинення нотаріальних дій має особливий статус: становить таємницю, захищається державою, надається виключно особам та на підставах, передбачених законом.

Жоден нормативно-правовий акт не визначає державних стандартів, механізмів і вимог щодо фіксації інформації, яка становить нотаріальну таємницю. Така ситуація ставить під загрозу збереження останньої, а також цілісність зібраних даних, створює передумови для їх незаконного поширення і зловживань.

Нотаріусом при посвідченні правочину визначено обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть участь у ньому. Дієздатність ОСОБА_1 було перевірено, а відсутність відмітки, що особа є сліпою, унеможливлює факт необхідності прочитання нотаріусом тексту документу Сторонам.

Оскільки ОСОБА_1 , яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії не є сліпою, то нотаріусом, текст документа не прочитувався, тому відповідна відмітка на документі не робилася.

Щодо роз`яснення позивачу наявності у Іпотечному договорі № 263 від 14 квітня 2008 року, застереження про задоволення вимог іпотекодержателя та правові наслідки такого застереження у вигляді права відповідача в односторонньому порядку розпоряджатися предметом іпотеки, вказала, що відповідно до п.7.1 статті 7 Іпотечного договору № 263, в якому зазначено «Цей договір відображає повне розуміння Сторонами предмета цього Договору та інших питань, зазначених у цьому договорі» та особисто підпису ОСОБА_1 цього договору, дієздатність якої було перевірено, вбачається, що останній були зрозумілі усі істотні умови цього договору».

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2019 року закрито підготовче провадження у справі.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2020 року залучено до участі у справі як відповідача Акціонерне товариство «Альфа-Банк» замість Акціонерного товариства « УКРСОЦБАНК».

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в поданій позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Вказав, що ані Закон України «Про нотаріат», ані діюча на час посвідчення іпотечного договору Інструкція «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» не містила вимог щодо зачитування вголос повного тесту посвідчуваного документу. Зачитування вголос посвідчу вального документу було передбачено лише вразі коли за вчиненням нотаріальної дії звернулася сліпа особа. Позивач скаржилася на зниження гостроти зору. У відповідності до п.7.1 іпотечного договору № 263 від 14.04.2008 року вказано « Цей договір відображає повне розуміння Сторонами предмета цього Договору та інших питань, зазначених в цьому Договорі». Жодних зауважень чи застережень від позивача на момент укладання та підписання договору не було. Підписання договору свідчить про намір сторін прийняти на себе права та обов`язки зазначені в договорі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Отже особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних та допустимих доказів, у тому числі і пояснення сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсна і має істотне значення, чого позивачем не надано. Крім того вказав, щодо вчинення позивачем правочину під впливом обману, то саме позивач повинна довести наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Також просив суд застосувати до позовних вимог позивача строк позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Третя особа Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Гупало К.В. в судове засідання не з`явилася. Про час і місце слухання справи повідомлялась належним чином. Відповідно до заяви просила суд розглядати позовну заяву за її відсутності.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, допитавши свідка ОСОБА_5 , дослідивши матеріали цивільної справи, доходить висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між Акціонерно комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (Іпотекодавець) був укладений іпотечний договір № 263 від 14 жовтня 2008 року, який 14.04.2008 року посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гупало К.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1047, згідно з яким іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю в якості забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов`язань за Генеральним договором про надання кредитних послуг № 085/045-8 від 14.04.2008 р. та додаткових угод до нього, укладеного між Позичальником та Іпотекодержателем нерухоме майно (будівля магазину) Літ. А.-1 - 116,5 кв.м., навіс Літ. Б. над огорожею №1-3, ганок Літ. а, рампа лат. а', огорожа №1-3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу будівлі магазину від 13.03.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіною Н.М., зареєстровано в реєстрі за № 2067.

Відповідно до п. 5.6.3 та 5.6.4 Іпотечного договору, за якими Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмети іпотеки в один із наступних способів: шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмети іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, передбаченого статтею 37 Закону України „Про іпотеку"; шляхом продажу Предметів іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі - продажу в порядку, | встановленому статтею 38 Закону України „Про іпотеку".

Згідно до п.5.9 Договору у випадку звернення стягнення на Предмет іпотеки у відповідності до ст.37 Закону України «Про іпотеку», п.4.6.3. цього Договору застереження про задоволення вимог кредиторів), цей договір є правовстановлюючим документом на нерухоме майно, що є Предметом іпотеки за цим Договором та є підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за Іпотекодержателем в органах МБТІ.

Відповідно до п.7.1 Іпотечного договору, цей договір відображає повне розуміння Сторонами предмета цього Договору та інших питань, зазначених в цьому Договорі».

10 вересня Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-банк».

Згідно Рішення №5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року, було затверджено Передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати визначеному у передавальному акті, а саме з 15.10.2019 року.

З 15 жовтня 2019 року АТ «Альфа-Банк» у порядку правонаступництва набув всіх прав за переданими йому активами (включаючи права за договорами забезпечення, у тому числі поруки), а також набув обов`язків боржника за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями без необхідності внесення змін до відповідних договорів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Способи судового захисту цивільних прав та інтересів особи визначені у ч.2 ст.16 ЦК України, в якій крім іншого зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Позивачем заявлені вимоги про визнання недійсними пункти: 5.6.3 та 5.6.4 та п.5.9 іпотечного договору №263 від 14 квітня 2008 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Гупало К.В. за № 1047, через некоректне викладення змісту договору, вади зору) посилаючись на помилку щодо правової природи пунктів 5.6.3 та 5.6.4 та не мала волі щодо п.5.9.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови ( пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, а умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральнім засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі ст.217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Згідно зі ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до довідки від 12.12.2018 року Медичного центру лікування та поновлення зору «Чудовий зір» ОСОБА_1 з 2008 року перебуває на обліку та спостереженням із вадами зору, гіперметромпію слабкого ступеня, початкову вікову катаракту обох очей, пресбіопію ( а.с.67).

Згідно з копією Картки № 2115 ОСОБА_1 звернулася до Медичного центру лікування та поновлення зору «Чудовий зір» 05 червня 2018 року зі зниженням гостроти зору (а.с.а.с. 94а, 94б, 95).

Допитана в ході судового засідання як свідок ОСОБА_6 , яка з жовтня 2018 року працює головним лікарем клініки «Чудовий зір» повідомила суду про те, що ОСОБА_1 з 2008 року знаходиться під наглядом центру та періодично проходить обстеження зору. На квітень 2008 року ОСОБА_1 не могла читати тексти без окулярів.

В судовому засіданні безспірно встановлено, що при укладанні договору іпотеки приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гупало К.В. було перевірено дієздатність ОСОБА_1 , а відсутність відмітки, що особа є сліпою, унеможливлював факт необхідності прочитання нотаріусом тексту документу Сторонам.

Згідно до ч.3 ст.16 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року №20/5, як діяла на час посвідчення правочину, при посвідченні правочину визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть участь у ньому. Визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом або іншими документами, передбаченими статтею 43 Закону України «Про нотаріат», які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії.

Відповідно до ч.3 п.16 Інструкції, якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії є сліпою, нотаріус, крім того, прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка.

Згідно з посвідчувальним написом нотаріуса у відповідному Іпотечному договорі №263 від 14 квітня 2008 року, зазначено: «Особу громадян, які підписали договір, встановлено, їх дієздатність, а також правоздатність та дієздатність Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» і повноваження представника та належність майна Іпотекодавцю перевірено», встановлено, що дієздатність ОСОБА_1 було перевірено.

Суд критично відноситься до твердження позивача, щодо не роз`яснення позивачу наявності у Іпотечному договорі №263 від 14 квітня 2008 року, застереження про задоволення вимог іпотекодержателя та правові наслідки такого застереження у вигляді права відповідача в односторонньому порядку розпоряджатися предметом іпотеки, оскільки відповідно до п.7.1 статті 7 Іпотечного договору №263, в якому зазначено «Цей договір відображає повне розуміння Сторонами предмета цього Договору та інших питань, зазначених у цьому договорі» та особистий підпис ОСОБА_1 свідчить, що останній були зрозумілі усі істотні умови цього договору.

Щодо заяви представника відповідача про застосування до позовних вимог позивача наслідків спливу строку позовної давності, то суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з приписами ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості у судовому порядку захистити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

Європейський суд з прав людини у справах «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» та «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей: забезпечувати юридичну визначеність та остаточність, а також захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в тому випадку, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що відбувалися в далекому минулому, спираючись на докази, які вже могли втратити достовірність та повноту із плином часу.

Суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята статті 267 ЦК України).

Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього (пункт 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14).

Таким чином, підставами для відмови в позові у зв`язку з пропуском позовної давності є наступні факти: доведеність порушення цивільного права або інтересу, за захистом якого особа звернулася до суду, закінчення перебігу встановленого законодавством строку звернення до суду, відсутність поважних причин його пропуску, заява сторони у справі про застосування позовної давності.

Європейський суд з прав людини зауважив, що відмова національного суду обґрунтувати причину відхилення заперечення стосовно спливу позовної давності є порушенням статті 6 Конвенції. Встановлена законом позовна давність була важливим аргументом, вказаним компанією-заявником в ході судового розгляду. Якби він був прийнятий, то це, можливо, могло призвести до відмови в позові. Проте, суд не навів ніяких обґрунтованих причин для неприйняття до уваги цього важливого аргументу (GRAFESCOLO S.R.L. v.THE REPUBLIC OF MOLDOVA, № 36157/08, § 22, 23, від 22 липня 2014 року).

Отже, наслідки спливу позовної давності застосовується до обґрунтованого позову за наявності заяви відповідача.

В судовому засіданні встановлено та вбачається із долучених документів, що під час укладання договору іпотеки у позивача було сниження гостроти зору, та договір відображав повне розуміння сторонами предмету договору та інших питань зазначених в договорі, тому суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності до позовних вимог позивача, оскільки її право не порушено, та доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю позову, оскільки позивачем не надано суду жодного належного доказу щодо обґрунтування своїх позовних вимог.

Відповідно до приписів ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 77,78 ЦПК України визначено поняття належності та допустимості доказів.

Відповідно до правил статті 78 ЦПК про допустимість доказів обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтями 81,82 ЦПК України встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу обов`язків по доказуванню між сторонами.

За загальним правилом, встановленим ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України оскільки позивачу відмовлено в позові то судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись: ст.ст. 15, 16, 203, 215, 229, 230 ЦК України, ст. ст. 4, 13, 19, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (03150 м. Київ, вул. Велика Васильківська,100, ), третя особа Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Гупало Катерина Вячеславівна (49000, м. Дніпро, вул. Челюскіна, 8/50), про визнання умов договору недійсними - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Строк подання апеляційної скарги на рішення суду продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID -19).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 06 липня 2020 року.

Суддя Л.П. Слюсар