Лугинський районний суд Житомирської області
Справа № 281/822/19
Провадження по справі 2/281/17/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2020 року смт Лугини

Лугинський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Свинченко Г.Д.,

за участі:

секретаря судового засідання Островської І.В.,

позивачів: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,

представника позивачів: ОСОБА_3 ,

відповідача: ОСОБА_4 ,

представника відповідача: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в смт Лугини цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПАТ НАСК «Оранта» про стягнення матеріальної і моральної шкоди,-

ВСТАНОВ И В:

17.09.2019 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення моральної та матеріальної шкоди, посилаючись на те, що відповідно до протоколу серії БД №037989 від 07.06.2019, 30.03.2019 о 09 годині 00 хвилин ОСОБА_6 . на а/д Київ-Ковель-Ягодин, 171 км., поблизу АЗС «Авіас» в с. Глухова, Лугинського району, керував транспортним засобом ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_1 та не обравши безпечної швидкості та дистанції, здійснив зіткнення з їдучим попереду автомобілем ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_2 в результаті чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 2.3 (б), п. 13.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Постановою Лугинського районного суду Житомирської області від 18.06.2019 у справі №281/517/19 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Згідно звіту №19/19 про оцінку колісного транспортного засобу з метою визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ станом на 30.03.2019 вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_2 ід.номер НОМЕР_3 , 1991 року випуску, бежевого кольору в результаті його пошкодження складає 23 221, 00 грн. Згідно заяви на виплату переказу ПАТ НАСК «Оранта» перерахувало ОСОБА_2 02.07.2019 12347, 39 грн., як виплату страхового відшкодування. Таким чином, з ОСОБА_4 підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) в сумі 10873, 61 грн., а також за підготовку звіту про оцінку колісного транспортного засобу сплачено ФОП ОСОБА_8 в сумі 1200 грн., та 217, 20 грн. за повідомлення ОСОБА_4 за виклик для присутності проведення огляду автомобіля експертом.

Крім того, позивач ОСОБА_1 зазначає, що внаслідок ДТП він отримав тілесні ушкодження та перебував на лікарняному з 01.04.2019 року по 17.04.2019 у зв`язку з чим поніс витрати на лікування в розмірі 839, 20, які вважає, що підлягають стягненню з ОСОБА_4 на його користь.

Також позивачі зазначають, що під час ДТП вони зазнали немайнових втрат, спричинених моральними стражданнями, які позначили негативні зміни в їхньому житті: негативні переживання, емоційна напруга, нервозність, почуття образи, обурення, витрачання дорогоцінного часу для вирішення посталих питань в лікарні, судовомедичного експерта, Лугинському ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області, суді, що стало додатковим джерелом стресу у зв`язку з чим ОСОБА_2 просить стягнути з ОСОБА_4 на свою користь завдану моральну шкоду в розмірі 5000 грн., а ОСОБА_1 - 10000 грн.

Враховуючи вище викладене позивачі, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 були вимушені звернутися за захистом своїх прав та інтересів до суду.

За клопотанням представника відповідача ухвалою Лугинського районного суду Житомирської області від 14.11.2019 року було залучено в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПАТ НАСК «Оранта» та витребувано копію договору страхування укладеного між ПАТ НАСК «Оранта» та ОСОБА_4 .

У судовому засіданні позивачі, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вимоги позову підтримали, просили про їх повне задоволення.

Представник позивачів, ОСОБА_3 , у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити в повному обсязі.

Відповідач, ОСОБА_6 у судовому засіданні своєї вини у скоєній ДТП не заперечував, а з приводу заявлених вимог по відшкодуванню шкоди заперечив та просив відмовити у задоволені позовних вимог, оскільки вважає себе неналежним відповідачем по даному позову.

Представник відповідача, ОСОБА_5 , у судовому засіданні заперечила з приводу заявлених позовних вимог в повному обсязі з підстав пред`явлення позовних вимог позивачами до неналежного відповідача та просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПАТ НАСК «Оранта» не забезпечили явку свого представника в судове засідання, однак на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника.

Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд, приходить до висновку, що в позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 30.03.2019 о 09 годині 00 хвилин на а/д Київ-Ковель-Ягодин, 171 км., поблизу АЗС «Авіас» в с. Глухова, Лугинського району, керував транспортним засобом ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_1 та не обравши безпечної швидкості та дистанції, здійснив зіткнення з їдучим попереду автомобілем ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_2 в результаті чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження та було завдано матеріальних збитків. Вказане ДТП сталася з порушенням водієм ОСОБА_4 вимог п. 2.3 (б), п. 13.1 Правил дорожнього руху України.

Постановою Лугинського районного суду Житомирської області від 18.06.2019 у справі №281/517/19 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн., яка відповідно до відмітки суду набрала законної сили 28.06.2019.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.

Тобто, вина відповідача у скоєнні ДТП, що сталася 30.03.2019 року, встановлена вищевказаною постановою Лугинського районного суду Житомирської області від 18.06.2019.

Згідно звіту №19/19 про оцінку колісного транспортного засобу з метою визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ станом на 30.03.2019 вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_2 ід.номер НОМЕР_3 , 1991 року випуску, бежевого кольору в результаті його пошкодження складає 23 221, 00 грн.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПАТ НАСК «Оранта», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/6955960 від 31.07.2018.

Згідно довідки № 0690-06-04/1138 від 12.12.2019 ПАТ НАСК «Оранта» перерахувало ОСОБА_2 02.07.2019 кошти в сумі 12347, 39 грн., як виплату страхового відшкодування.

З наданої копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВАЗ 21063, д.н.з НОМЕР_2 , убачається, що власником даного транспортного засобу є позивач ОСОБА_2 .

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною першою статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом з тим, до сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно до ст. 3 Закону є здійснення забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на це, подає страховику відповідну заяву. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди у повному обсязі відповідає обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (у договірному зобов`язанні ним є страховик).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Тобто покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

З системного аналізу вищевикладених правових норм закону, вбачається, що обов`язок страховика відшкодувати заподіяну страхувальником шкоду виникає із самого факту заподіяння застрахованою особою у результаті ДТП такої шкоди. Тобто, зобов`язаною особою, внаслідок заподіяних відповідачем у результаті ДТП збитків, є страховик ПАТ НАСК «Оранта», що підтверджується матеріалами справи.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Так, у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, Верховний Суд відступив від правового висновку зазначеного у постанові Верховного суду України від 23.12.2015 року у справі № 6-2587цс15, та зазначив, що відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (п. 36 Постанови), а тому покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (п. 37 Постанови).

Як вбачається з полісу №АМ/6955960 від 31.07.2018 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000 грн.

Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_1 на час настання страхового випадку була застрахована у ПАТ НАСК «Оранта», страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000 грн., а заподіяна шкода не перевищує встановленого ліміту, то у даному випадку позивачі мали звернутись до цієї страхової компанії про виплату недовипдаченого страхового відшкодування за полісом, а не до ОСОБА_4 .

Таким чином, суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що обов`язок з відшкодування шкоди в межах ліміту страхового відшкодування покладається на його страховика ПАТ НАСК «Оранта».

Щодо позовних вимог позивачів про стягнення витрат на підготовку звіту № №19/19 про оцінку колісного транспортного засобу з метою визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ станом на 30.03.2019 та повідомлення ОСОБА_4 за виклик для присутності проведення огляду автомобіля експертом суд зазначає, що вони є похідними від основної позовної вимоги про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП та задоволенню не підлягають.

З приводу заявленої позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача коштів витрачених на лікування то суд вважає дана вимога підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до виписки з із амбулаторної карти № 1331 від 29.08.2019 встановлено, що після вказаної ДТП позивач 01.04.2019 звернувся до Лугинської ЦРЛ за медичною допомогою, де йому було призначено лікування по діагнозу - пошкодження зв`язок правого гомілково-ступенового суглобу та він перебував на амбулаторному лікуванні з 01.04.2019 по 17.04.2019 року.

Наявними в матеріалах справи чеками та квитанціями підтверджується факт понесених позивачем витрат на лікування, однак фіскальний чек від 30.03.2019 на загальну суму 197, 40 грн., препарат «бол-ран» вартістю 40, 00 грн. у фіскальному чеці від 10.04.2019, товарний чек від 10.04.2019 на загальну суму 63, 00 грн., препарат «серрата» вартістю 71.40 грн. у товарному чеці від 01.04.2019 судом не можуть бути взяті до уваги та враховані у суму матеріальних збитків понесених на лікування позивачем, оскільки дані препарати у призначеному лікуванні відповідно до наданої виписки з амбулаторної карти № 1331 від 29.08.2019 відсутні. Враховуючи вище зазначене, підтвердженими витратами на лікування позивачем було надано квитанцій на загальну суму 467, 40 грн., яка і підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь позивача.

Що стосується вимоги позивачів про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з загальними підставами цивільно-правової відповідальності обов`язковому встановленню при відшкодуванні моральної шкоди підлягає наявність такої шкоди, протиправність діяння, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправною дією, а також провини особи, що її заподіяла.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до роз`яснень пленуму Верховного Суду у постанові від 31.03.95 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір її відшкодування визначає суд в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я позивача, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Моральна шкода, заподіяна фізичній особі, відшкодовується особою, що її заподіяла за наявності вини. Вина відповідача встановлена, та в судовому засіданні не оспорювалась, факт спричинення позивачам моральних і фізичних страждань відповідачем знайшов своє підтвердження в судовому засіданні.

Позивачі відчули моральні страждання від неправомірних дій відповідача, оскільки пережили нервовий стрес, відчули душевні переживання з пошкодженням свого майна, негативні зміни в їхньому житті: негативні переживання, емоційна напруга, нервозність, почуття образи, обурення, витрачання дорогоцінного часу для вирішення посталих питань в лікарні, судовомедичного експерта, Лугинському ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області, суді, що стало додатковим джерелом стресу.

Суд, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, прийшов до висновку про те, що позовні вимоги позивачів в частині стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково, а саме необхідним стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 1000 гривень на користь ОСОБА_2 , та 5000 гривень на користь ОСОБА_1 . Суд вважає, що визначений розмір морального відшкодування відповідатиме засадам розумності та справедливості.

Також за ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Керуючись Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 23, 1166, 1167, 1188, 1187 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 19, 82, 259, 263-265 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого по АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 витрати на лікування в сумі 467 (чотириста шістдесят сім) грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого по АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 - 5 000 (п`ять) тисяч гривень 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_4 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_6 - 1 000 (одна тисяча) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Повний текст рішення буде виготовлено до 23.01.2020 року, включно.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення через Лугинський районний суд Житомирської області.

Копію вступної та резолютивної частини рішення вручити учасникам справи негайно після її проголошення.

Суддя Г.Д. Свинченко