Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська
Справа № 209/744/19
Провадження № 2/209/1244/20
РІШЕННЯ

іменем України

"07" грудня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Лобарчук О.О.

при секретарі Золотих Л.М.

за участю відповідача ОСОБА_1

представника відповідача (адвоката) Бабець Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Представник АТ КБ «Приватбанк» Гребенюк Р.С. звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ "Приватбанк" суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 12.08.2013 року в розмірі 24020,69 гривень та судові витрати.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 12.08.2013 року ОСОБА_1 отримав у АТ КБ "ПриватБанк" кредит на суму 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 «Умов та правил надання банківських послуг» при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку судовий штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Відповідно до п.п. 2.1.1.12.11.«Умовам та правил надання банківських послуг», Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим Договором. В порушення умов кредитного договору та законодавства України, відповідач свої зобов`язання не виконав, а саме: не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань, ОСОБА_1 станом на 05.02.2019 року, має заборгованість 24020,69 грн., яка складається з наступного: 0,00 грн. - заборгованість за тілом кредита; 2516,12 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 17159,54 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 2725,00 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина) 1120,03 грн. - штраф(процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПриватБанк».

Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників справи.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 жовтня 2020 року задоволено повністю заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Бабець Тетяни Олександрівни про перегляд заочного рішення суду. Скасовано заочне рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 травня 2019 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Призначено цивільну справу до розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом всіх учасників справи в підготовче засідання.(а.с.83)

06 листопада 2020 року представником відповідача ОСОБА_2 до суду надано відзив на позовну заяву в якому зазначено, що на підтвердження суми заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» надано розрахунок за договором № б/н від 12.08.2013 року, який містить дані починаючи з вересня 2015 року. Інших доказів, які б вказували на вид платіжної картки, яку отримав ОСОБА_1 12.08.2013 року, та умови, на яких останньому надано кредит, та підтверджували факт надання кредиту відповідачу матеріали справи не містять. Разом з цим, «Умови та Правил надання банківських послуг», надані позивачем як доказ, підпису відповідача про ознайомлення з ними не містять. Так, анкета-заява, надана позивачем в якості доказів, не містить чіткого зазначення банківських послуг, які відповідач оформив на своє ім`я, та номер платіжної карти. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором б/н від 12.08.2013 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і

вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у

постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не

спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Вважає, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (12 серпня 2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (квітень 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п 'ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Велика Палата Верховного Суду зазначає, що наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об 'єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід 'ємну складову змісту договору. У постанові від 24 вересня 2014 року у справі № 6-144цс14 Верховний Суд України зазначив, що сторони досягли згоди та уклали договір, в якому передбачили, що позовна давність, установлена законом, збільшена за домовленістю сторін до п`яти років відповідно до п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (стандарт). У постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) посилання на відступлення від правової позиції, викладеної раніше у постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14), що було обов`язковим згідно з частиною першою статті 360-7 ЦПК України (у редакції, чинній на момент прийняття постанови) відсутнє. Крім того, відповідач заявляє про застосування загального і спеціального строку позовної давності до основної вимоги та вимоги про стягнення штрафних санкцій, як однієї з обставин для відмови в задоволенні позову.

Представник АТ КБ "Приватбанк" в судове засідання не з`явився, письмово просив суд провести розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечує проти задоволення позову, оскільки факту укладення між сторонами кредитного договору та досягнення згоди шодо його істотних умов, отримання відповідачем від позивача кредитних коштів у зазначеному ним розмірі, та наявність і розмір заборгованості по поверненню цих коштів, тому, в межах заявлених вимог, підстави для стягнення з відповідача заборгованості по кредиту у розмірі 24020,69 грн., про що просить позивач, відсутні, тому просить у задоволені позову відмовити за недоведеністю вказаних вимог. Звертає увагу суду на той факт, що позивачем не доведено сума заборгованості, оскільки згідно розрахунку заборгованості заборгованість за тілом кредита складає 0,00 грн.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 12.08.2013 року ОСОБА_1 отримав у АТ КБ "ПриватБанк" кредит на суму 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується копією анкети-заяви, підписаної відповідачем, копією умов та правил надання банківських послуг та Умовами і правилами надання банківських послуг (а.с.8, 9-24).

Станом на 05.02.2019 року прострочена заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ "Приватбанк" за кредитним договором № б/н від 12.08.2013 року становить 24020,69 грн., яка складається з наступного: 0,00 грн. - заборгованість за тілом кредита; 2516,12 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 17159,54 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 2725,00 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина) 1120,03 грн. - штраф(процентна складова) (а.с.6-7).

Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З наданого позивачем та дослідженого судом розрахунку заборгованості встановлено, що заборгованість за тілом кредиту відсутня, однак нараховані прострочене тіло кредиту, пеня та штрафи та прострочене тіло кредиту, яке не передбачене умовами договору. Однак, згідно договору - заяви позичальника за користування кредитом нараховуються відсотки на суму залишку заборгованості по кредиту.

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, наданий банком не містить інформації про порядок нарахування та погашення заборгованості, а тому в суду немає можливості перевірити правильність нарахування заборгованості.

Відповідно до п. 2.1.1.3.4. Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, який міститься на офіційному сайті Приватбанку https://privatbank.ua/terms, встановлено, що кошти, отримані від Клієнта для погашення заборгованості за кредитом, у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за Договором у повному обсязі, насамперед, направляються для погашення: - прострочених процентів за користування кредитом, далі - простроченої до повернення суми кредиту (тіла кредиту), далі - процентів до сплати по кредиту, далі - тіла кредиту до оплати, далі - проценти від суми неповернутого в строк кредиту згідно п. 2.1.1.2.12. Цього Договору, далі - пені згідно п. 2.1.1.8.1. цього Договору.

Таким чином, суд вбачає порушення банком порядком нарахування заборгованості по кредиту, оскільки відповідач погасив кредит в повному обсязі, так як тіло кредиту погашається в останню чергу, а тому заборгованість по відсотках, простроченому тілу та пені нараховується лише залишок боргу.

Щодо нарахувань за простроченим тілом кредиту, то із системного аналізу положень Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку та ч.1 ст.1054 ЦК України вбачається, що за своєю суттю прострочене тіло кредиту, на яке вказує позивач у своїй позовній заяві, фактично, зокрема, є й завуальованими відсотками за користування кредитними коштами, адже до нього входить і плата за користування кредитом, а не, власне, лише надані позичальнику в користування кошти.

Безпідставно нараховуючи проценти на заборгованість по тілу кредиту банк незаконно збільшував суму заборгованості та нараховував проценти на проценти у збільшеному розмірі, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором станом на 05.02.2019 року та виписки по рахунку, на дату звернення позивача з даним позовом відповідач повернув позикодавцеві суму коштів, яка перевищує суму позики.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.3 ст.1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Виходячи з положень вищезазначеної статті, отримана відповідачем від АТ КБ «Приватбанк» позика на момент звернення позивача до суду повернута.

Наведене є підставою для відмови у задоволенні позову з огляду на те, що позивачем не було виконано свого обов`язку із доказування обґрунтованості і правомірності його вимог.

Встановлені під час судового розгляду та наведені вище обставини, відсутність належних та допустимих доказів в обґрунтування розміру нарахованих відсотків та пені, свідчить про те, що обставини наведені позивачем АТ КБ «ПриватБанк» у позовній заяві не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку що позивачем не доведено (не надано належних та допустимих доказів) позовних вимог, про відсутність підстав для задоволення позову, у зв`язку з його не обґрунтованість та не доведеністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 3, 12, 13, 81, 89, 259, 263, 265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариство Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості- відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду до або через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 11 грудня 2020 року.

Суддя О.О. Лобарчук