Провадження № 4-с/761/266/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Рибака М.А.

за участю секретаря Борисенко Д.О.,

скаржника ОСОБА_1

представника виконавця Коваленка О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві скаргу ОСОБА_1 на рішення та дії приватного виконавця Бандоли Олександра Олексійовича, стягувач: приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські Електромережі»,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва зі скаргою на рішення та дії приватного виконавця Бандоли Олександра Олексійовича.

Скарга обґрунтована тим, що приватним виконавцем було відкрито два виконавчих провадження про стягнення із скаржника на користь ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі» суми боргу в розмірі 48132,38 грн. та винесено декілька постанов, в тому числі і постанови про відкриття виконавчого провадження, про арешт майна боржника, про розшук майна боржника та про арешт коштів боржника.

Так, скаржник зазначав, що ним вживаються заходи щодо погашення суми боргу, тоді як винесені постанови є неспівмірними із сумою заборгованості, передчасними та такими, що порушують права скаржника.

Посилаючись на викладене, скаржник просив суд визнати дії приватного виконавця Бандоли Олександра Олексійовича щодо винесення ним постанов від 17.09.2019 року про арешт майна боржника, про розшук майна боржника та про арешт коштів боржника незаконними, передчасними, неспівмірними з розміром заборгованості та зобов`язати їх скасувати. Надати скаржнику можливість закінчити раніше розпочаті дії щодо добровільного виконання судового рішення в межах суми боргу.

Ухвалою суду від 02.10.2019 року скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 16.10.2019 року.

В судовому засіданні 16.10.2019 року розгляд справи було відкладено на 13.11.2019 року у зв`язку із відсутністю доказів належного повідомлення учасників справи про дату, час і місце судового засідання.

31.10.2019 року від представника приватного виконавця надійшли заперечення на скаргу в яких він, із посиланням на норми законодавства, вважав дії виконавця правомірними та просив відмовити у задоволенні скарги.

В судовому засіданні 13.11.2019 року розгляд скарги було відкладено на 06.12.2019 року у зв`язку із необхідністю залучення стягувача ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі» до розгляду справи на виконання вимог ст. 450 ЦПК України та повідомлення останнього про судовий процес.

06.12.2019 року розгляд справи було відкладено на 15.01.2020 року у зв`язку із відсутністю доказів належного повідомлення стягувача про дату, час і місце судового засідання.

06.12.2019 року представник приватного виконавця подав до суду розрахунок витрат на правничу допомогу та просив суд покласти на ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 3000,00 грн.

В судовому засіданні 15.01.2020 року скаржник підтримав вимоги скарги та зазначав, що накладення арешту на його рахунки без визначення конкретного рахунку в установі банку порушило його права на отримання винагороди за його працю та заробітної плати та призвело до зриву договірних відносин із контрагентами.

В судовому засіданні 15.01.2020 року представник приватного виконавця просив суд відмовити у задоволенні скарги.

Стягувач в судове засідання 15.01.2020 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, розглянувши скаргу та додані до неї документи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про часткове задоволення скарги з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів скарги та встановлено судом, на виконанні у приватного виконавця Бандоли Олександра Олексійовича перебуває виконавче провадження № 59983435 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі» суми заборгованості.

17.09.2019 року приватним виконавцем було винесено постанови від 17.09.2019 року про розшук майна боржника, накладено арешт на майно боржника, а саме автомобіль HONDA, державний номер НОМЕР_1 та на грошові кошти в банківських установах у межах суми стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження в сумі 48132,38 грн.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі орган і в і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Приватний виконавець здійснює примусове виконання, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п. 1 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ч. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно із ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувана про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Згідно із ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

Виходячи з наведених норм законодавства, слід дійти висновку, що виконавцем має накладатися арешт на конкретне майно боржника, а також грошові кошти, що знаходяться на конкретних рахунках у банках чи інших фінансових установах в межах суми заборгованості.

Винесення приватним виконавцем постанови про накладення арешту на кошти боржника від 17.09.2019 року є передчасним, оскільки ця постанова в порушення вимог закону винесена ним до виявлення конкретних розрахункових рахунків боржника у банках чи інших фінансових установах. До того ж вказані дії також не можна визнати як співмірні із розміром заборгованості, що підлягає стягненню.

Як зазначав скаржник, вказані дії призвели до звернення стягнення на заробітну плату.

Частиною 1 статті 2, частини 2 статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01 липня 1949 року № 95, ратифікованої Україною 04 серпня 1961 року, заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Відповідно до статтею 43 Конституції України гарантовано, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом; громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

А тому, вимоги скарги в частині оскарження дій приватного виконавця щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 17.09.2019 року у виконавчому провадженні № 59983435 є обґрунтованими.

Щодо вимог скарги щодо дій приватного виконавця з приводу прийняття постанов від 17.09.2019 року про арешт майна боржника та про розшук майна боржника, суд виходить з наступного.

Так, постанову про арешт майна боржника було винесено в межах суми стягнення за виконавчим листом та приватним виконавцем конкретно визначено майно, на яке накладено арешт, а тому в ці частині вимоги скарги не підлягають задоволенню.

Також, відповідно, ч. 3 ст. 36 Закону У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією. Розшук транспортного засобу боржника припиняється в разі його виявлення, про що виконавцем не пізніше наступного робочого дня виноситься постанова про зняття майна з розшуку.

Слід зазначити, що дії приватного виконавця щодо винесення постанови про розшук транспортного засобу боржника були правомірними.

Разом із тим, після виявлення транспортного засобу, на який в подальшому було накладено арешт в межах суми стягнення, приватний виконавець має винести постанову про зняття майна з розшуку.

Проте, дії або бездіяльність приватного виконавця щодо невчинення вказаних дій ОСОБА_1 не оскаржувались.

За таких обставин, суд приходить до висновку про визнання дій приватного виконавця з приводу винесення постанови про арешт коштів боржника від 17.09.2019 року у виконавчому провадженні № 59983435 неправомірними та зобов`язання приватного виконавця Бандоли Олександра Олексійовича скасувати постанову, оскільки така постанова є передчасною.

Таким чином, скарга підлягає частковому задоволенню.

Щодо клопотання представника приватного виконавця з приводу стягнення витрат на правничу зі скаржника суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим, суд не вбачає правових підстав для відшкодування витрат на правову допомогу за рахунок скаржника у зв`язку з відсутністю належних доказів, які б підтверджували факт фактичного понесення позивачем зазначених витрат.

Окрім того, положеннями ч.ч. 1 та 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, питання про покладення витрат, пов`язаних із розглядом справи поставлено законом в залежність від задоволення позову, а не скарги.

Керуючись ст.ст. 259, 260, 353, 450, 451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на рішення та дії приватного виконавця Бандоли Олександра Олексійовича, стягувач: приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські Електромережі» - задовольнити частково.

Визнати дії приватного виконавця Бандоли Олександра Олексійовича в частині винесення постанови про арешт коштів боржника від 17.09.2019 року у виконавчому провадженні № 59983435 неправомірними та зобов`язати приватного виконавця Бандоли Олександра Олексійовича скасувати постанову про арешт коштів боржника від 17.09.2019 року у виконавчому провадженні № 59983435.

В задоволенні решти вимог за скаргою - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ М.А. РИБАК

Повний текст ухвали суду складено: 20.01.2020 року.