Справа № 295/508/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Безпалько В. В., розглянувши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначив, що внаслідок вжитих заходів забезпечення позову у справі № 296/4345/18 за позовною заявою ОСОБА_2 до нього йому були завдані збитки, які полягають у тому, що внаслідок накладеного на його майно арешту він не зміг виконати умови попереднього договору по його відчуженню, у зв`язку з чим за умовами даного договору сплатив штраф у сумі 250000 грн. У зв`язку з наведеним, позивач просить стягнути з відповідача збитки в сумі 250000 грн.

Відповідачка подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позивач не є власником майна, яке зобов`язався відчужити згідно попереднього договору, тому його вимоги є безпідставними (а.с. 62-64).

Позивач подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що ним нерухоме майно відповідачки було придбано на відкритих торгах, які відбулися під час примусового виконання рішення про стягнення з неї ж заборгованості. Також позивач вказав, що попередній договір купівлі продажу майна ним був укладений до звернення відповідачки до суду із заявою про забезпечення позову, тобто йому не було відомо про оскарження нею результатів аукціону (а.с. 96).

Відповідачка подала заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначила, що вимоги відповідача є необгрунтованими та безпідставними, тому не визнаються нею (а.с. 99-102).

У судове засідання з`явився представник позивача ОСОБА_3 , який підтримав позовні вимоги, а також відповідач ОСОБА_2 , представник відповідача ОСОБА_4 та представник відповідача ОСОБА_5 , які просили відмовити в задоволенні позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

01 червня 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 уклали попередній договір купівлі продажу житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 1170 кв. м, кадастровий номер :06:001:0158, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (далі - Договір) (а.с. 4).

За змістом п. 1 зазначеного вище Договору продавець - ОСОБА_1 зобов`язався передати покупцю - ОСОБА_6 майно до 01 липня 2018 року та укласти договір купівлі-продажу зазначеного житлового будинку та земельної ділянки протягом цього ж строку на умовах, передбачених цим договором.

За домовленістю сторін продаж вищезазначеного майна мав бути вчинений за 1260000 грн (п. 4 Договору).

Пунктом 8 Договору передбачено, що якщо договір купівлі-продажу не буде укладено протягом строку, встановленого в п. 1 договору з вини продавця, то він зобов`язаний протягом трьох календарних днів з дня настання зазначеного строку сплатити покупцю штраф в розмірі 100 % від ціни нерухомого майна, що визначена п. 4 цього договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором (ч. 1 ст. 635 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Як зазначає позивач, він не зміг виконати умови Договору у зв`язку із вжитими заходами забезпечення позову відповідачки до нього шляхом накладення арешту на майно.

Як убачається з матеріалів справи, дійсно, 08 червня 2018 року Житомирський районний суд Житомирської області у справі № 296/4345/18 для забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ДП "СЕТАМ" про визнання недійсним правочину постановив ухвалу про арешт житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 27).

16 квітня 2019 року рішенням Житомирського районного суду Житомирської області, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 18 грудня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ДП "СЕТАМ" про визнання недійсним правочину, третя особа на стороні відповідачів без самостійних вимог Житомирський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Житомирській області відмовлено (а.с. 7-10).

13 січня 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 уклали договір, за яким останні для врегулювання відносин стосовно стягнення заборгованості за невиконання умов попереднього договору від 01 червня 2018 року погодилися, що позивач сплачує частину заборгованості, а саме: 250000 грн (а.с. 5).

Відповідно до засвідченої приватним нотаріусом Кузьміною Л. Л. заяви ОСОБА_6 від 13 січня 2020 року розрахунок з ним ОСОБА_1 повністю проведений (а.с. 6).

Частиною 1 ст. 159 ЦПК України передбачено, що у випадку закриття провадження або залишення позовної заяви без розгляду з інших, ніж зазначені у частині першій статті 155 цього Кодексу підстав або у випадку ухвалення рішення суду (третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу) щодо повної або часткової відмови у задоволенні позову відповідач або інша особа, чиї права або охоронювані законом інтереси порушені внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, має право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживалися.

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч. 2 ст. 22 ЦК України).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (абз. 1 ч. 3 ст. 22 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність у них жодного доказу, який би міг бути підставою для висновку, що причиною невиконання умов Договору є наявність арешту на нерухоме майно, накладеного ухвалою суду від 08 червня 2018 року у справі № 296/4345/18, яким би могла бути відмова у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку наявністю цього обтяження.

Крім того, за відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на момент укладення ОСОБА_1 та ОСОБА_6 Договору на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , був накладений арешт на підставі ухвали Житомирського районного суду у справі № 278/1388/18 від 18 травня 2018 року, який зареєстрований 24 травня 2018 року, який також міг бути підставою для відмови у вчиненні ймовірної нотаріальної дії з посвідчення договору купівлі - продажу даного нерухомого майна (а.с. 82-85)

Також суд зауважує на відсутність належних доказів на підтвердження наявності у позивача будь-яких прав на майно, яке він зобов`язався відчужити.

Як зазначено у ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Разом з тим, як убачається за відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 27 квітня 2020 року право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 1170 кв. м, кадастровий номер :06:001:0158, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за відповідачкою, а не за позивачем.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки в ході розгляду справи не виявлено причинно-наслідкового зв`язку дій відповідачки із завданою позивачу шкодою, який є обов`язковим елементом цивільно-правової відповідальності за шкоду, у зв`язку з чим вважає за потрібне відмовити в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-83, 89, 159 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження в разі пропуску строку з поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10 липня 2020 року.

Суддя О. М. Дубовік