Справа № 309/922/20
Провадження № 2/309/926/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2020 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

у складі: головуючого-судді Лук`янової О.В.

за участю: секретаря судового засідання Губаль Г.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Хуст цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, посилаючись на те, що:

-вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-з грудня 2019 року їх відносини з відповідачем почали поступово псуватися, між ними почали виникати сварки на грунті ревнощів та інших сімейно-життєвих відносин;

-вони не могли дійти до спільної думки у вирішенні важливих питань, все це призвело до розладу між ними та неможливості спільного проживання;

-після неодноразових сімейних сварок з відповідачем та своєю свекрухою у грудні 2019 року вона змушена була з малолітньою дитиною переїхати проживати до її батьків;

-в провадженні Хустського районного суду перебуває на розгляді цивільна справа за позовом відповідача до неї про розірвання шлюбу;

-на даний час вона самостійно, власними силами, намагається матеріально забезпечити та виховувати їх малолітню дитину, а також виконувати всі інші обов`язки, покладені на неї законом та необхідні для належного утримання їх дитини;

-відповідач фактично ухиляється від своїх батьківських обов`язків, в момент їх як спільного, так і окремого проживання, він припинив надавати фінансову та матеріальну допомогу на утримання та проживання їх дитини;

-в останній час відповідачем не було надано ніякої матеріальної та фінансової допомоги у придбанні дитині речей та одягу, які є необхідними для її проживання;

-про точне та безпосереднє теперішнє місце роботи відповідача інформації вона не має;

-наскільки їй відомо, він не отримує регулярного офіційного доходу у вигляді заробітної плати за трудовим договором, або ж прибутку від здійснення господарської діяльності, зареєстрованого суб`єкта господарювання, що не дає можливості визначити розмір частки від його заробітку, який можливо офіційно підтвердити, що є істотними обставинами у справі;

-як їй відомо, відповідач працює і отримує заробітну плату без оформлення трудових відносин та отримує нерегулярний і мінливий заробіток, він постійно приховує дійсний розмір свого доходу, який повністю витрачає на свої потреби;

-на даний час вона не має можливості належним чином самостійно, без участі батька утримувати їх малолітню дитину, внаслідок чого дитина перебуває у скрутному матеріальному становищі;

-на сьогоднішній день вона не працює, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох років;

-додаткових доходів вона не отримує, окрім щомісячної одноразової допомоги при народженні дитини, розмір якої складає 860грн.,

звернулася до суду з позовом та просить: стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000грн. щомісячно, до досягнення нею повноліття; стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1400грн., щомісячно, до досягнення донькою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років.

В судове засідання позивач не з`явилася, надавши до суду клопотання /а.с.35-36/, згідно якого позовні вимоги підтримала та просила розглянути справу у її відсутність. Також позивач надала відповідь на відзив позивача /а.с.37-39/ в якому підтвердила свої позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву /а.с.51/, в якій доводи, викладені у відзиві /а.с.27-29/ підтримав та просив розглядати справу у його відсутності. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що не має можливості матеріально утримувати позивача ОСОБА_1 і в цій частині позовних вимог просив відмовити, а щодо стягнення аліментів на утримання їх неповнолітньої дитини просив позов задовольнити частково у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ніяких інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило.

Процесуальні дії /забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження/ у справі не проводилися.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дитину доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з позивачем та знаходиться на її повному утриманні, що підтверджується: свідоцтвом про шлюб /а.с.9/, свідоцтвом про народження дитини /а.с.10/ та довідкою виконкому Рокосівської сільської ради №333/02-30 від 29.04.2020 /а.с.13/.

Позивач ОСОБА_1 знаходиться на обліку в УСЗН Хустської РДА і отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні 1-ої дитини у розмірі 860грн. /а.с.14/.

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є інвалідом 3-ої групи з дитинства довічно. Йому протипоказана робота на висоті, у вогня, водойомів, рухомих механізмів, рекомендовано: «Д» нагляд та лікування у невропатолога /а.с.32/.

Згідно довідки №49 від 21 травня 2020 року, виданої виконкомом Широківської сільської ради, ОСОБА_2 звільнений з роботи 18 січня 2019 року, на час видачі цієї довідки ніде не працює, підприємницькою діяльністю не займається /а.с.30/.

Відповідач проживає разом з батьками: ОСОБА_4 , 1977 року народження, ОСОБА_5 , 1976 року народження, та братом /а.с.31/, за місцем проживання характеризується позитивно /а.с.33/. Батько відповідача ОСОБА_4 є фізичною особою підприємцем, вид діяльності: «Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів» /а.с.43-44,48/.

Відповідно до ст.180 СК України: батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України: за рішенням суду кошти на утримання дитини /аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст.182 СК України: при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1)наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4)інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку /доходу/ платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку /доходу/ платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток /дохід/, і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.184 СК України: суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до ст.81 ЦПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вказала позивач у своєму позові: їй відомо, що відповідач працює і отримує заробітну плату без оформлення трудових відносин та отримує нерегулярний і мінливий заробіток, постійно приховує дійсний розмір свого доходу, який повністю витрачає на свої потреби, але ніяких доказів цих обставин суду не надала. Крім того, у відповіді на відзив /а.с.37-39/ позивач вказала, що надана відповідачем довідка про його інвалідність 3-ої групи з дитинства не є дійсною, оскільки він має в користуванні автомобіль та посвідчення водія, тобто вказана довідка суперечить посвідченню водія. Також зазначила, що відповідач навмисне ховається за наданою довідкою про інвалідність, так як інвалідність 3 групи надає можливість працевлаштуватися і відповідач фактично вводить суд в оману, оскільки його батько є приватним підприємцем, який має спільну з відповідачем майстерню по обслуговуванню автотранспорту. Але при цьому, всупереч ст.81 ЦПК України, позивач не надала суду ніяких доказів цих вказаних нею обставин.

Крім того ні позивач, ні відповідач взагалі не вказали про інші обставини, які враховуються при визначенні розміру аліментів у відповідності до ст.182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; наявність у платника аліментів інших дітей; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Виходячи зі змісту ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року: батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»: кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Тобто, саме на батьках дитини лежить обов`язок забезпечувати дитину фінансово, тим самим створивши їй умови для забезпечення достатнього фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Як вбачається зі ст.43 Конституції України: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Оцінивши в сукупності встановлені по справі обставини, з врахуванням віку неповнолітньої дитини та потреб для забезпечення її гармонійного розвитку, суд прийшов до висновку, що позивач обґрунтовано та правомірно ставить свої позовні вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі з відповідача на свою користь на утримання неповнолітньої дитини.

Але, враховуючи принцип розумності та справедливості, з урахуванням того, що:

-обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладається на обох батьків, тобто в рівних частках як на відповідача, так і на позивача;

-позивач ніде не працює, оскільки доглядає за малолітньою дитиною до трьох років;

-відповідач є інвалідом 3-ої групи з дитинства, його працездатність частково обмежена, але він має можливість працювати на тих роботах, які йому не протипоказані, та зобов`язаний це робити, щоб утримувати свою неповнолітню дитину;

-відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік»: для дітей віком до 6 років встановлено прожитковий мінімум: з 1 січня 2020 року 1779грн., з 1 липня 2020 року 1859грн., з 1 грудня 2020 року 1921грн.;

-сторони мають одну малолітню дитину віком 1 рік 7 місяців;

-мінімальний розмір аліментів на дитину до 6 років не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто з 1 липня 2020 року не може бути меншим, ніж 929грн.50коп.;

-мінімальний рекомендований розмір аліментів на дитину віком до 6 років становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку /тобто на теперішній час 1859грн./ і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку /доходу/ платника аліментів;

-позивачем не надано суду ніяких доказів достатності заробітку /доходу/ відповідача для сплати ним аліментів у розмірі по 2000грн. щомісячно,

суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, слід задовольнити частково у твердій грошовій сумі - у розмірі 1700грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

На думку суду ніяких причин, які б перешкоджали відповідачу працювати на тих роботах, які йому не протипоказані, та сплачувати на користь позивача аліменти у розмірі 1700грн. щомісячно, не встановлено.

Відповідно до ст.84 СК України: дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Суд вважає, що в судовому засіданні встановлено та підтверджено доказами, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу позивачу до досягнення дитиною трьох років, оскільки:

-є інвалідом 3-ої групи з дитинства довічно;

-його працездатність частково обмежена;

-його доходом є пенсія по інвалідності, а він ще повинен працювати на тих роботах, які йому не протипоказані, та сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1700грн. щомісячно /як вирішив суд у цьому рішенні/.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної допомоги до досягнення дитиною трьох років слід відмовити.

На підставі ст.141 ЦПК України: суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати у вигляді судового збору, від сплати якого позивач звільнена.

Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України: суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.12, 13, 81, 141, 247ч.2, 258-259, 263-265, 268, 273, 354-355, 430 ЦПК України, ст.84, 180-182, 184 СК України, Законом України «Про охорону дитинства», Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік», Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 /місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 / до ОСОБА_2 /місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 / про стягнення аліментів, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1700грн. щомісячно, до досягнення нею повноліття, починаючи з 6 травня 2020 року.

В задоволенні позовної вимоги в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 1400грн. щомісячно, починаючи з 6 травня 2020 року, до досягнення донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати у розмірі 840грн.80коп..

Допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Повне судове рішення складено 5 листопада 2020 року.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та /або/ обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково - у відповідності до п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, - до Закарпатського Апеляційного суду через Хустський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи /вирішення питання/ без повідомлення /виклику/ учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Хустського

районного суду: Лук`янова О.В.