КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/105/2020 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ігнатченко Н.В., Голуб С.А., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 9 жовтня 2019 року у справі за заявою комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій,

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 9 жовтня 2019 року у видачі судового наказу відмовлено.

Постановляючи зазначену ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що заявником пропущено строк позовної давності для звернення до суду з такою вимогою без надання доказів, які свідчать про виникнення солідарного грошового зобов`язання боржників перед ним.

Не погоджуючись з указаним судовим рішенням, заявник подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального і порушення норм процесуального права, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті. Заявником заявлено вимогу про стягнення заборгованості за житлового-комунальні послуги зі споживачів цих послуг, які зареєстровані за однією адресою, тому відповідачі є солідарними боржниками. 30 вересня 2019 року КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» звернулося із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості саме за період з 1 жовтня 2016 року по 31 серпня 2019 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

За правилом пункту 1 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо відмови у видачі судового наказу.

Згідно із частиною другою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду від 13 січня 2020 року розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (Белле проти Франції, § 38). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (Белле проти Франції, § 36; Нун`єш Діаш проти Португалії).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії).

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій утворилась до жовтня 2016 року, із заявою КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» звернулося у вересні 2019 року, тобто з пропуском строку позовної давності, а також відсутністю доказів, які свідчать про виникнення солідарного грошового зобов`язання боржників перед заявником.

Однак із таким висновком повністю погодитися не можна.

Відповідно до положень статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно із пунктами 5, 8 частини першої статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини вказує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу» (рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року, «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, згідно наданої комунальним концерном «Центр комунального сервісу»довідки про нарахування та сплату по особовому рахунку № НОМЕР_1 (НОМЕР_2, НОМЕР_3), який відкрито на ім'я ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , де зареєстровано 2 повнолітні особи, боржники як споживачі послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій оплату здійснюють нерегулярно, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за надані послуги за період з 1 жовтня 2016 року по 31 серпня 2019 року, розмір якої складає 28 427,40 грн.

Із заявою про видачу судового наказу КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» звернулося 30 вересня 2019 року та просило стягнути заборгованість в межах трирічного строку (з 1 жовтня 2016 року по 31 серпня 2019 року).

Отже, заявник звернувся до суду в межах трирічного строку для захисту свого порушеного права як виконавця житлового-комунальних послуг.

Крім того, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за спірною адресою, досягли повноліття та є споживачами житлово-комунальних послуг, а відтак мають вносити плату за їх користування.

Зважаючи на викладене, у суду першої інстанції не було правових підстав відмовляти заявнику у видачі судового наказу відповідно до положень статті 165 ЦПК України.

За нормами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а висновок суду щодо відмови у видачі судового наказу є необґрунтованим та не відповідає нормам діючого законодавства, тому у відповідності до статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На виконання вимог статей 141, 382 ЦПК України колегія суддів зазначає, що питання розподілу судових витрат у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції не вирішується, оскільки заява по суті скарги не розглядається.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 9 жовтня 2019 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: Н.В. Ігнатченко

С.А. Голуб

Д.О. Таргоній