Справа № 646/3919/18
№ провадження 2/646/192/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.07.2020 м.Харків

Червонозаводський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді Шелест І.М.,

секретар судового засідання Коммунарової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості ЕСТЕЙТ-СЕРВСІС» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа Служба у справах дітей по Основ`янському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про примусове виселення, -

в с т а н о в и в:

Позивач ТОВ «Агентство нерухомості ЕСТЕЙТ-СЕРВСІС» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в якій просить усунути ТОВ «Агентство нерухомості ЕСТЕЙТ-СЕРВСІС» як власнику перешкоди у користуванні належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_1 , шляхом виселення з неї ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 та інших осіб, які мешкають у вказаній квартирі з їхнього дозволу чи згоди або без такого дозволу (згоди), а також звільнення житлового приміщення від іхніх речей та майна.

В обґрунтування позову вказує, що ТОВ «Агентство нерухомості ЕСТЕЙТ-СЕРВСІС» на підставі договору купівлі-продажу квартири від 31 жовтня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Стрельченко О.В. за р.№4808 була придбана у власність квартира АДРЕСА_1 . Однак колишні її власники - відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 у порушення прав позивача як власника вказаної кварити продовжують проживати у вказаній квартирі та користуватись нею, при цьому жодних письмових домовленостей чи правочинів щодо проживання у спірній квартирі позивач з відповідачами не укладав та не надавав. З урахування того, що відповідачі перешкоджають позивачу володіти та вільно користуватись належним йому на праві приватної власності майном, позивач просив усунути вказані перешкоди шляхом виселення позивачів.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від суду від 10 жовтня 2018 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати у порядку загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого засідання.

28 листопада 2018 року до канцелярії суду від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Олійника О.О., який діє на підставі ордеру серії НОМЕР_1 000133, надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що позивач придбав спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 31 жовтня 2016 року у ОСОБА_9 , який є засновником ТОВ «Агентство нерухомості «ЕСТЕЙТ-СЕРВІС» та який вже звертався до вказаних відповідачів на тих самих підставах про їх виселення з квартири АДРЕСА_1 . При цьому постановою Апеляційного суду Харківської області від 16 травня 20018 року по справі №646/13196/15-ц було відмовлено ОСОБА_9 у задоволенні позовних вимог в частині виселення відповідачів з вказаної квартири з підстав того, що спірна квартира була придбана не за кредитні кошти, зазначив, що наразі вказана справа перебуває на розгляді у Верховному Суді. Крім цього, відповідач ОСОБА_1 звернулась до органів поліції із заявою з приводу шахрайській дій ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , якій ОСОБА_1 віддавала грошові кошти, призначені для погашення кредиту, з метою передачі їх ОСОБА_9 .

Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 05 березня 2019 року за клопотанням представника позивача директора ТОВ «Агентство нерухомості «ЕСТЕЙТ-СЕРВІС» Яркового Д.Ю. з територіального підрозділу Центру надання адміністративних послуг Основ`янського району було витребувано інформацію про всіх осіб, які на даний час зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 ; витребувано з дільниці №59 Основ`янської філії КП «Жилкомсервіс» інформацію про всіх осіб, яким нараховується плата за житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 04 червня 2019 року за клопотанням предтавника відповідача ОСОБА_1 адвоката Олійника О.О. до участі у справі було залучено у якості третьої особи на стороні відповідача Службу у справах дітей по Основ`янському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від суду від 01 жовтня 2019 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача - директор ТОВ «Агентство нерухомості «ЕСТЕЙТ-СЕРВІС» Ярковий Д.Ю. у судове засідання не з`явився, про місце, день та час судового розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав до канцелярії суду заяву з проханням розглянути справу за відсутності позивача.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник у судове засідання не з`явились, про місце, день та час судового розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, надали до канцелярії суду заяви з проханням розглянути справу без їх участі, в яких проти позову заперечували.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про місце, день та час судового розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не подавав.

Відповідач ОСОБА_3 , яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , у судове засідання не з`явилась, про місце, день та час судового розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала до канцелярії суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, в якій проти позову заперечувала.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, про місце, день та час судового розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав до канцелярії суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, в якій проти позову заперечував.

Представник третьої особи Служби у справах дітей по Основ`янському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Горбачова І.М., яка діє на підставі довіреності від 02.02.2020, у судове засідання не з`явилась, про місце, день та час судового розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала до канцелярії суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, в якій проти позову заперечувала.

Суд, дослідивши доводи учасників справи, надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченому 31 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. за реєстром №4808, ОСОБА_9 (продавець) передав у власність Товариству з обмеженою відповідальністю «Агенство нерухомості ЕСТЕЙТ-СЕРВСІС» (покупець) квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві власності в рівних долях по Ѕ частині кожному на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченому 23 грудня 2006 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Курас С.О. за реєстровим № 2436.

Зі змісту договору купівлі-продажу квартири від 31 жовтня 2016 року вбачється, що він був укладений на підставі рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 14 липня 2016 року по справі 646/13196/15-ц за позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 липня 2016 року позов ОСОБА_9 задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_11 на користь ОСОБА_9 проценти за користування коштами, три проценти річних, неустойку за договором позики від 06 лютого 2009 року та за договором позики від 26 березня 2011 року за період з 02 липня 2014 року до 07 жовтня 2015 року в розмірі 148 042,84 грн.

У рахунок боргу за рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2014 року, а також задоволених вимог у цій справі у розмірі 148 042,84 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , із застосуванням визначеної статтею 38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу шляхом надання іпотекодержателю ОСОБА_9 права на продаж предмета іпотеки від власного імені будь-якій третій особі - покупцю на його власний розсуд за ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки суб`єкта оціночної діяльності або незалежного експерта на момент продажу, але не нижче, ніж за визначеною сторонами в пункті 4 іпотечного договору ціною. Надано право ОСОБА_9 пред`являти правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, одержувати і подавати необхідні довідки про належність майна, кількість продажів, визначення вартості майна, витяги з усіх Державних реєстрів прав власності, інших речових прав на нерухоме майно та обтяжень об`єктів нерухомого майна, звіти про оцінку майна та будь-які інші документи в Державній реєстраційній службі України, в державних органах, установах, підприємствах, організаціях усіх форм власності, в державних нотаріальних конторах, у приватних нотаріусів та в архівних установах, які є необхідними для звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 .

У задоволенні вимог ОСОБА_9 щодо передачі в його управління предмета іпотеки до моменту реалізації з наданням права обладнання квартири новими охоронними пристроями, вільного доступу до об`єктів нерухомого майна, зміни замків, укладання договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами, укладання договорів оренди предмета іпотеки з правом отримання орендної плати відмовлено.

Виселено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 .

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 16 травня 2018 року рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 липня 2016 року в частині визначення заборгованості, яка підлягає сплаті за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки, змінено, резолютивну частину викладено у такій редакції: звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , у рахунок погашення заборгованості за договором позики від 06 лютого 2009 року в сумі 354 350,25 грн, що складається з: 81 156,77 грн - неповернута сума боргу, проценти за користування коштами - 42 972,51 грн, 3 % річних - 8 237,41 грн, неустойка - 132 367,00 грн, що були стягнуті заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2014 року за період з 06 лютого 2009 року по 01 липня 2014 року, а також заборгованості за процентами у розмірі 39 314,88 грн, 3 % річних - 5 493,40 грн, неустойки - 44 808,28 грн за період з 02 липня 2014 року по 07 жовтня 2015 року, із застосуванням визначеної статтею 38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу шляхом надання іпотекодержателю ОСОБА_9 права на продаж предмета іпотеки від власного імені будь-якій третій особі - покупцю на його власний розсуд за ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки суб`єкта оціночної діяльності або незалежного експерта на момент продажу, але не нижче ціни, що визначена сторонами в пункті 4 іпотечного договору.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 липня 2016 року в частині виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 скасовано, у задоволенні позову в цій частині відмовлено. В іншій частині рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 14 липня 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 27 листопада 2019 року рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 липня 2016 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 16 травня 2018 рокув частині стягнення заборгованості за договором від 26 березня 2011 року: процентів за користування кошами у розмірі 1 029,00 доларів (еквівалент 25 539,78 грн) та неустойки у розмірі 29 213,14 грн - скасувано та ухвалено у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 липня 2016 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 16 травня 2018 року в частині звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок заборгованості змінено, зменшено суму заборгованості, в рахунок якої звертається стягнення на предмет іпотеки, з 354 350,25 грн до 270 227,09 грн.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 липня 2016 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 16 травня 2018 року в частині стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_11 - скасовано, ухвалено у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні вимог до ОСОБА_11 .

В іншій частині рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 липня 2016 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 16 травня 2018 року залишено без змін.

Вдповідно до положень ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 липня 2016 року встановлено, що згідно з договором позики від 06 лютого 2009 року ОСОБА_9 передав у власність, а ОСОБА_1 прийняла валютні цінності у розмірі 10320,00 доларів США та зобовязалась повернути не пізніше 06 лютого 2011 року в порядку та у строки, передбачені договором.

На забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язання за договором позики від 06 лютого 2009 року, між ОСОБА_9 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір, відповідно до умов якого останні передали ОСОБА_9 в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

З договору іпотеки судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , належала іпотекодавцям на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 23 вересня 2006 року за №2436 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Курас С. О.

Тобто квартира АДРЕСА_1 , яка була предметом іпотеки, була придбана не за кредитні кошти.

Згідно з довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, сформованою 15 березня 2019 року дільницею №59 Основ`янського району за підписом бухгалтера ОСОБА_12 , за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 .

Сторона позивача стверджує, що ТОВ «Агентство нерухомості ЕСТЕЙТ-СЕРВСІС» правомірно набуло права власності на квартиру АДРЕСА_1 , і не може бути обмежене у здійсненні цього права. Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та неповнолітня ОСОБА_4 володіють і користуються спірною квартирою. Між сторонами виник спір з приводу виселення з майна, переданого в іпотеку, в зв`язку з набуттям права власності на предмет іпотеки позивачем.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні доказів, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якого є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Згідно з вимогами ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки). закріплене у статті 590 ЦК України, передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачене Законом України «Про іпотеку».

Згідно з частиною третьою статті 33 цього Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Так, згідно з частинами першою та другою статті 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК України.

Відповідно до частини 2 статті 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Отже, частина 2 статті 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави дійти висновку про те, що в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке не придбане за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню як положення частини другої статті 39 та/або частини першої статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і частини другої статті 109 ЖК УРСР.

Отже, за змістом зазначених норм при виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою, у судовому порядку відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Як встановлено рішенням судів у цивільній справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_11 про виселенння, спірна квартира АДРЕСА_1 , яка була предметом іпотеки, на яку було зверенуто стягнення в рахунок погашення крдитної заборгованості та яка на даний час передана у власність позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості ЕСТЕЙТ-СЕРВСІС», було придбачно не за кредитні кошти.

За приписами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 325 ЦК України передбачено, що суб`єктами права приватної власності є, зокрема, юридичні особи.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Разом з тим з усталеної практики Верховного Суду України вбачається, що у такому випадку необхідно захистити права колишнього власника, застосувавши положення статті 109 ЖК УРСР, яка передбачає можливість виселення попереднього власника лише з наданням іншого житлового приміщення.

Громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Виходячи з того, що спірний об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 , було придбано не за кредитні кошти, а тому, виселення відповідачів із іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту та забезпеченого іпотекою цього житла, не можливе без надання іншого постійного жилого приміщення, яке відповідно до вимог статті 109 ЖК УРСР має бути надане особам одночасно з їхнім виселенням.

Дійсно, внаслідок відмови в задоволенні позову про виселення, неволодіючий власник несе певні обмеження.

Разом з тим спірне житлове приміщення вказаним власником придбане на підставі договору-купівлі продажу, при підготовці до якого мали бути зазначені обтяження у вигляді наявності осіб, які зареєстровані і проживають у житловому приміщенні, тобто виявлені ризики, пов`язані з придбанням спірної нерухомості.

У даному випадку, враховуючи необхідність захисту права не володіючого власника, суд вважає пріорітетним захистити право колишнього власника.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц

Суд констатує, що втручання у право на повагу до житла відповідача буде відповідати Конвенції не лише тоді, коли таке втручання здійснюється згідно із законом, але й якщо для такого втручання існують легітимні цілі, вичерпний перелік яких наведений у пункті другому статті 8 Конвенції. Обґрунтування пропорційності виселення Європейський суд з прав людини вважає обов`язковою умовою належного застосування статті 8 Конвенції (див. mutatis mutandis «Dakus v. Ukraine», № 19957/07, § 50-51, ЄСПЛ від 14 грудня 2017 року).

Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, доводи представника позивача про те, що відповідачі втратили право власності на житловий будинок, тому втратили й право користування нею, у зв`язку з чим правова вимога нового власника квартири про виселення колишніх власників (користувачів) будинку є законною та обґрунтованою, не заслуговують на увагу, оскільки позивач не арґументував ні мету, яку він переслідував, подавши позов про виселення відповідачів без надання їм іншого житлового приміщення, ні співмірність такого виселення відповідній меті. В матеріалах позову відсутні відомості про надання відповідачам іншого житлового приміщення, згідно з вимогами ч.2 ст.109 ЖК Української РСР та ст.ст.39,40 Закону «Про іпотеку».

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що передбачених законом підстав для виселення відповідачів із зазначеної квартири без надання їм іншого постійного житла не вбачається, оскільки в іпотеку передано квартиру, яка була придбана не за рахунок отриманих кредитних коштів, при цьому позивач як при зверненні до суду, так і під час розгляду справи в суді не зазначив інше житло, яке має бути надано відповідачам одночасно з виселенням з будинку.

Крім того, під час судового розгляду справи судом встановлено, що у квартирі АДРЕСА_1 станом на день розгляду справи зареєстровані та проживають ОСОБА_5 та неповнолітня ОСОБА_4 , а також проживають без реєстрації ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Доказів того, що у спірній кварртирі мешкає та користується нею відповідач ОСОБА_2 суду не надано, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги до відповідача ОСОБА_2 про виселення взагалі жодним чином не обгрунтовані.

З урахуванням викладеного, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову стягненню з відповідачів не підлягає і сплачений позивачем судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 39,40 Закону «Про іпотеку», ст.109 ЖК Української РСР, ст.ст. 10, 81,82,89,141,263- 265 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості ЕСТЕЙТ-СЕРВСІС» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - Служба у справах дітей по Основ`янському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про примусове виселення, - відомвити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України (в редакції з 15.12.2017) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Червонозаводський районний суд м.Харкова, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості ЕСТЕЙТ-СЕРВСІС», , місцезнаходження: 03164, м.Київ, вул.Миколи Ушакова, буд.34, кв.56.

Відповідач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_5 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_3 .

Третя особа: Служба у справах дітей по Основ`янському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, , місцезнаходження: 61000, м.Харків, вул.Б.Хмельницького, буд.8.

Повний текст рішення складений 15 липня 2020 року.

Суддя І.М. Шелест