УХВАЛА

16 січня 2020 року

м. Харків

Справа № 642/3198/19

Провадження № 22-з/818/19/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Бровченка І.О.,

суддів: Бурлака І.В., Колтунової А.І.,

за участю секретаря - Прокопчук І.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

заслухавши суддю-доповідача по справі за заявою представника ОСОБА_2 - адвоката Петренко О.В. про розподіл судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору найму житла дійсним, стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Постановою Харківського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 12 червня 2019 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору найму житла дійсним, стягнення моральної шкоди відмовлено.

06 листопада 2019 року до Харківського апеляційного суд представником ОСОБА_2 - адвокатом Петренко О.В. подано заяву про розподіл судових витрат, в якій Петренко О.В. просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 7 500 грн.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 08 листопада 2019 року призначено заяву ОСОБА_2 - адвоката Петренко О.В. про розподіл судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору найму житла дійсним, стягнення моральної шкоди до судового розгляду в приміщенні Харківського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

02 грудня 2019 року ОСОБА_2 подала до суду заяву, в якій заяву про розподіл судових витрат по справі підтримала, просила задовольнити.

02 грудня 2019 року адвокат Петренко О.В. подала до суду заяву, в якій просила заяву про розподіл судових витрат по справі розглянути за її відсутності.

Обговоривши доводи заяви, судова колегія вважає, що заява про ухвалення додаткового рішення у справі не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно достатті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1 - 4 статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30 вересня 2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України»).зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу та розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

За положеннями Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Цей Закон визначає, що видами правової допомоги - є надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

За змістом положень статті 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням.

Відповідно частин першої, другої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду

Від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії (Постанова Верховного Суду від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17).

Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Як свідчать матеріали справи, що 19 березня 2019 року між адвокатом Петренко О.В. та ОСОБА_2 укладено договір про надання правової допомоги. (а.с. 105).

Відповідно до п. 2.4 договору громадянка зобов`язана оплатити адвокату гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат зобов`язаний повідомити громадянку про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.

Згідно квитанції прибуткового касового ордеру № 5 від 19 березня 2019 року ОСОБА_2 сплачено 7500 грн.(а.с. 107).

06 червня 2019 року здійснено попередній розрахунок вартості правової допомоги ОСОБА_2 в сумі 7 500 грн.(а.с. 108).

Згідно вимог законодавства для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що 03 грудня 2019 року до апеляційного суду надійшла заява Петренко О.В. , в якій вона зазначила, що 06 листопада 2019 року нею подано заяву про розподіл судових витрат по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору найму квартири дійсним, просила долучити до матеріалів справи акт виконаних робіт (виконаних послуг) від 26 листопада 2019 року. (а.с. 253-254).

Як вбачається, акт виконаних робіт (виконаних послуг) складений 26 листопада 2019 року, згідно якого, адвокатом Петренко О.В. здійснено розрахунок вартості правової допомоги ОСОБА_2 , виходячи з засад розумності та справедливості, складеності справи та виконаних робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та обсягом, згідно договору про надання правової допомоги від 19 березня 2019 року у справі № 642/3198/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору найму квартири дійсним.

Адвокатом були надані на виконання договору відповідні послуги (виконані роботи) та здійснені пов`язані з ним витрати, а саме: юридичні консультації - 1000 грн; ознайомлення з позовом та додатками - 1500 грн; складання заяви про ознайомлення з матеріалами справи - 500 грн; ознайомлення з матеріалами справи - 1000 грн; складання відзиву - 2000 грн; вивчення юридичної практики - 1500 грн, всього - 7500 грн. Оплата ОСОБА_2 здійснена всього станом на 26 листопада 2019 року в сумі 7500 гр. (а.с. 254).

За таких обставин,у встановлений законом строк до суду не було подано відповідної заяви про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7500 грн з наданням відповідних доказів, на підставі яких встановлюється розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, а саме, акту виконаних робіт (виконаних послуг).

Крім того, суд зауважує, що даний акт виконаних робіт (виконаних послуг) не може бути прийнятий в якості підтвердження наданих послуг та здійснених витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору найму квартири дійсним в суді першої та апеляційної інстанції у заявленому розмір, оскільки він складений 26 листопада 2019 року після розгляду справи судом апеляційної інстанції 05 листопада 2019 року.

Враховуючи, що на час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій в матеріалах справи були відсутні достатні докази для підтвердження прийняття ОСОБА_2 виконаних робіт згідно договору про надання правової допомоги, колегією суддів при ухваленні судового рішення розподіл витрат відповідача на правничу допомогу між сторонами не здійснювався. Аналогічним чином не здійснювався розподіл судових витрат ОСОБА_1 у зв`язку з відмовою у задоволені позовних вимог.

На підставі викладеного, суд доходить висновку про відсутність підстав для ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу відповідно до вимог ст. 270 ЦПК України.

Керуючись статтями 258, 259, 260, 270 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Петренко О.В. про ухвалення додаткового рішення залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 17 січня 2020 року.

Головуючий - суддя - І.О. Бровченко

Судді: І.В. Бурлака

А.І. Колтунова