Справа № 199/2219/20
(2/199/1290/20)
РІШЕННЯ

Іменем України

25.06.2020 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Куземі О.Г.,за участі позивача ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстрації, третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що мати позивача ОСОБА_4 проживала та була зареєстрована з 1990 року в квартирі АДРЕСА_1 . Власниками квартири АДРЕСА_1 були позивач та її мати. У 2002 році, вони та донька позивача ОСОБА_3 вирішили, що донька буде проживати разом з бабусею в квартирі АДРЕСА_1 . Тому, 05.07.2002 року, було належним чином зареєстровано місце проживання доньки у вказаній квартирі. ОСОБА_3 проживала разом з бабусею за вказаною адресою до 2004 року. Після досягнення донькою повноліття, вона поїхала до свого батька ОСОБА_5 в Грузію і залишається там до теперішнього часу. Позивачу відомо, що донька проживає в новій родині. З моменту від`їзду доньки до батька, позивач з нею не спілкується, родинних стосунків ми не підтримують. З 2004 року ОСОБА_3 жодного разу додому не поверталася, на територію України не в`їжджала, проживає постійно в Грузії, наміру повертатися в Україну не має. Постійне місце проживання позивача в квартирі зареєстроване з 14.04.2011 року.

Отже наведене свідчить, що ОСОБА_3 не проживала у квартирі АДРЕСА_2 років. У зв`язку з чим позивач просила суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняти її з місця проживання за вказаною адресою.

У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили задовольнити його в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явилась. Про час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. Правом надання відзиву на позов відповідач не скористалась.

Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , дослідив докази в їх сукупності, вважає, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину від 11.11.2010 року, виданого Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою та заповіту, складеного 07.06.1994 року, складеного її матір`ю ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно довідки про склад сім`ї АДРЕСА_3 зареєстровані: позивач ОСОБА_1 , донька позивача ОСОБА_3 та була зареєстрована ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Частинами першою, другою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5 роз`яснив , що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст.71,72,116,156ЖК Української PCP, ст. 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням: про визнання особи безвісно відсутньою: про оголошення фізичної особи померлою».

Таким чином, власник житла усуває перешкоди в користуванні цим житлом зареєстрованою особою шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом.

Відповідно до п. 3 Правил Реєстрації місця проживання, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207 реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради).

Відповідно до п. 26 Правил Реєстрації місця проживання, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

За змістом ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи з положень ст.ст.16, 391, 386 ЦК України, власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Відповідно до ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Оскільки відповідач по справі не проживає в житловому приміщенні понад рік без поважної причини, що підтвердили викликані у судове засідання свідки, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача щодо визнання відповідача по справі таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є законними та обґрунтованими, а тому повинні бути задоволенні.

В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття такої особи з реєстрації у вказаному житловому приміщенні.

Згідно зіст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 12,81,133,144,263-265 ЦПК України, ст. 391 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстрації,- задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 840,80 грн.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня складання повного судового рішення апеляційної скарги.

Суддя