КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/5604/20 Головуючий у І інстанції Трусова Т.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 грудня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Ігнатченко Н.В.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційноюскаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 14 вересня 2020 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

УСТАНОВИВ:

у березні 2020 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просив здійснити поділ спільного майна подружжя шляхом стягнення грошової компенсації вартості Ѕ частини відчуженого не в інтересах сім`ї автомобіля Мерседес Бенц, модель GLC 250D, номер кузова НОМЕР_1 , в сумі 515 427,84 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що вищевказаний автомобіль, який набутий сторонами під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, був незаконно, без згоди позивача, відчужений відповідачем на користь третьої особи.

Одночасно із поданням позову, позивач подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належну відповідачу на праві власності квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14 вересня 2020 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та відмовити ОСОБА_2 в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначила, що задовольняючи заяву ОСОБА_2 , суд першої інстанції не дав належної оцінки її доводам, так як позивачем не було надано суду доказів, підтверджуючих намір відповідача відчужити належну їй квартиру, яка є її єдиним житлом, що могло би ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову. Крім того, суд не перевірив доводів щодо співмірності застосування такого виду забезпечення позову заявленим ОСОБА_2 позовним вимогам.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Панич О.В. посилається на безпідставність доводів скарги та звертає увагу суду апеляційної інстанції на ту обставину, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

В судове засідання апелянт ОСОБА_1 не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, направила на адресу суду заяву, в якій просить розглядати подану нею апеляційну скаргу за її відсутності.

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Панич О.В. в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити без змін ухвалу суду першої інстанції, як законну та обґрунтовану.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено наявність ризиків відчуження вказаного нерухомого майна до вирішення справи по суті, а невжиття даного способу забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання в подальшому рішення суду, саме тому такий спосіб забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Колегія суддів погоджується із такими висновками, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, у пункті 3 якої передбачено, що позов може забезпечуватись встановленням обов`язку вчиняти певні дії.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Із позовної заяви вбачається, що предметом спору є стягнення грошових коштів, як компенсація Ѕ частини вартості спільного майна подружжя, яке було відчужене відповідачем без згоди позивача. Таким спільним майном є автомобіль Мерседес Бенц, модель GLC 250D, номер кузова НОМЕР_1 , 2016 року.

Згідно з умовами Договору № купівлі-продажу автомобіля від 21 грудня 2016 року, автомобіль було придбано ОСОБА_1 за 1 775 586 грн. (а.с. 16-22)

Висновком №497/03/2020 судової авто товарознавчої експертизи від 10.03.2020 року визначено ринкову вартість автомобіля Мерседес Бенц, модель GLC 250D, номер кузова НОМЕР_1 , 2016 року в сумі 1 030 855,69 грн. (а.с. 35-41)

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_2 зазначав, що відповідач ОСОБА_1 є власником однокімнатної квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Іншого майна, яке могло би бути предметом забезпечення позову, ОСОБА_1 не має.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що застосований судом захід забезпечення позову у вигляді арешту на квартиру, яка належить відповідачу на праві власності, є спів мірним заявленим позовним вимогам, а невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

При розгляді даної апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з того, що з матеріалів справи вбачається існування реального спору між сторонами, за вирішенням якого позивач звернувся з позовом до суду. Не заперечує наявність та реальність такого спору й сам апелянт у своїй апеляційній скарзі. Застосований судом захід забезпечення позову співмірним із заявленими позовними вимогами. Крім того, відповідачем не надано суду доказів, підтверджуючих ту обставину, що вартість належної їй квартири значно перевищує ціну позову. Також суду не представлено доказів наявності іншого майна у відповідача, яке могло би стати предметом забезпечення.

Окремо колегія суддів зважає й на неможливість прийняття позиції щодо незаконності оскаржуваного судового рішення через відсутність в справі доказів того, що відповідачем дійсно вчиняються дії, направлені на відчуження належного відповідачу нерухомого майна. Оскільки мета забезпечення позову саме й полягає в недопущенні вчинення дій, направлених на ускладнення можливості виконання рішення суду, вимога про надання доказів існування того, що ще не сталося, і чому застосовані заходи мають запобігти, є необґрунтованою. При вирішенні такого питання суд має враховувати, чи дійсно існує можливість вчинення таких дій, відтак чи заявлені ризики є реальними.

В даному випадку усі вищенаведені вимоги до застосованого судом першої інстанції заходузабезпечення позову були дотримані. За таких умов колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення. Апелянтом не було відповідним чином доведено наявності передбачених законом підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції, відтак апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі викладеногота керуючись статтями 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 14 вересня 2020 року про забезпечення позову у даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Ігнатченко Н.В.