У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 184/2219/20

Номер провадження 2/184/617/20

16 грудня 2020 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Томаш В.І.,

за участю секретаря судового засідання Поліщук О.А.,

розглянувши в м. Покров заяву ОСОБА_1 до відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Управління Активами», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Табінський Олег Володимирович «про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню», -

ВСТАНОВИВ:

Одночасно із поданням позову, позивач звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, посилаючись на те, що 22.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. із грубим порушенням діючого законодавства було вчинено виконавчий напис №2743 про стягнення з нього на користь ТОВ «Фінансова компанія «Управління Активами» заборгованості у розмірі 26835,09 грн. На підставі зазначеного виконавчого напису 03.08.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Табінським О.В. було відкрито виконавче провадження №62690594. Відповідно до вказаної постанови державного виконавця від 03.08.2020 року з нього підлягає стягненню, окрім заборгованості, ще і виконавчий збір (винагорода приватного виконавця у розмірі 2683,51 грн. та витрати на проведення виконавчих дій в сумі 600,00грн.). Вказаний виконавчий напис нотаріуса вважає таким, що не підлягає виконанню з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису та з підстав неправомірності вимог стягувана. Зокрема, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не дотримався вимог ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат». Про наявність у нього заборгованості перед відповідачем він дізнався, коли в листопаді 2020 року з його пенсії було вирахувано частину непогашення невідомого йому боргу. 27.11.2020р. шляхом формування відповідної Інформації з Єдиного реєстру боржників він пересвідчився, що відносно нього дійсно відкрите виконавче провадження №62690594 від 03.08.2020р., хоча постанови про відкриття виконавчого провадження він не отримував. Тому він направив заяву про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та надання відповідних копій до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Табінського О.В. Однак, з наданих копій документів не вбачається, що нотаріусу на момент вчинення виконавчого напису надано докази про те, що відбулось відступлення прав вимоги саме за договором №500387433 від 02.07.2013р. Тож, на час звернення до суду йому відомо, що за незаконно вчиненим виконавчим написом приватним виконавцем відкрито виконавче провадження і незаконний виконавчий документ виконується шляхом звернення стягнення на його доходи у вигляді пенсії за віком.

На підставі викладеного та враховуючи те, що невжиття передбачених законом заходів забезпечення позову може привести до порушення його майнових прав, оскільки з нього підлягає стягненню, окрім заборгованості, ще і виконавчий збір (винагорода приватного виконавця у розмірі 2683,51 грн. та витрати на проведення виконавчих дій в сумі 600,00грн.), після відкриття виконавчого провадження приватний виконавець має намір відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» звернути стягнення на його дохід, який він отримує в Управлінні ПФУ м. Орджонікідзе Дніпропетровської області, тому ОСОБА_1 просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису №2743, вчиненого 22.01.2020р. приватним нотаріусом КМНО Гуревічовим О.М. про стягнення з нього на користь ТОВ «Фінансова компанія «Управління Активами» заборгованості в сумі 26835,09грн. та заборони здійснення будь-яких дій відносно виконання виконавчого напису №2743, вчиненого 22.01.2020р. приватним нотаріусом КМНО Гуревічовим О.М. про стягнення з нього на користь ТОВ «Фінансова компанія «Управління Активами» заборгованості в сумі 26835,09грн.

В судове засідання сторони не з`явились.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, суд дійшов наступного висновку.

Згідно із ч.1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується, а також спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце.

За таких обставин суд вважає, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення та заборони здійснення будь-яких дій відносно виконання виконавчого напису може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав заявника, за захистом яких він звернувся до суду із позовною заявою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Заходи забезпечення позову в розумінні норм процесуального закону носять тимчасовий характер і покликані унеможливити настання обставин, за яких виконання ухваленого судом рішення буде утрудненим або взагалі стане неможливим.

Зазначені заходи забезпечення позову є спів мірними з позовними вимогами, які заявлені ОСОБА_1 , адже їх вжиття буде мати наслідком лише збереження існуючого становища до розгляду справи по суті, не зумовить фактичного вирішення спору по суті та не порушує будь-яких прав третьої особи.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заходи забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення на підставі виконавчого напису №2743, вчиненого 22.01.2020р. приватним нотаріусом КМНО Гуревічовим О.М. та заборони здійснення будь-яких дій відносно виконання виконавчого напису є достатніми та необхідними забезпечення реального виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог, оскільки може призвести до порушення майнових прав позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149-154, 259, 260 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 до відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Управління Активами», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Табінський Олег Володимирович «про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Зупинити стягнення на підставі виконавчого напису №2743, вчиненого 22.01.2020р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Управління Активами» заборгованості в сумі 26835,09грн.

Заборонити здійснення будь-яких дій відносно виконання виконавчого напису №2743, вчиненого 22.01.2020р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Управління Активами» заборгованості в сумі 26835,09грн.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову три роки.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя Орджонікідзевського міського суду В. І. Томаш