Справа № 366/3155/19
Провадження № 2/366/154/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року Іванківський районний суд Київської області в складі: головуючого-судді Ткаченко Ю.В., при секретарі - Євтушенко В.Д., розглянувши в смт.Іванків Київської області в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТ ФІНАНС» в особі представника позивача - адвоката АО «МАКМЕЛ» Мельника Олександра Сергійовича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача адвокат Мельник О.С. звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № від 18 грудня 2018 року в розмірі 11996 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 750 грн. та сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1921 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 18 грудня 2018 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

На підставі даного договору відповідачем отримано кредит, шляхом перерахунку грошових коштів на банківський рахунок (платіжну картку) у розмірі 4000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,90% на залишок суми кредиту за кожний день користування кредитними коштами та 1,90% за кожний день користування кредитом на залишок фактичної заборгованості по кредиту у разі порушення відповідачем (позичальником) умов договору (невиконання або неналежного виконання його умов), строком дії на 30 днів, але у будь-якому разі, до повного виконання позичальником своїх зобов`язань.

Позивач своє зобов`язання по видачі кредиту, шляхом перерахування грошових коштів на номер банківської картки, вказаний Відповідачем при реєстрації на сайті Товариства у особистому кабінеті виконав.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписаний ним договір разом з Правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту складає між ним та ТОВ ФК «Інвест Фінанс» публічний договір.

Сума непогашеної Відповідачем заборгованості по кредиту станом на 14.08.2019 року складає загальну суму у розмірі 11996 грн., з врахуванням добровільного погашення на суму 2160 грн., а саме: 4000 грн. - сума кредиту; 1080 грн. - проценти за користування кредитом; 6916 грн. - порушення зобов`язань, передбачених п.6.3 договору.

Відповідачем зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконуються, що змусило позивача звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 20 січня 2020 року відкрито провадження в справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.47-48).

Від відповідача 07.02.2020 року надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення позову, вважаючи вимоги позивача безпідставними та недоведеними факти укладення між сторонами кредитного договору та його підписання відповідачем, факти перерахування позивачем кредитних коштів (а.с.54-56).

Ухвалою суду від 12.05.2020 року визнано явку обох сторін в судове засідання обов`яковою (а.с.70).

В судове засідання представник позивача не з`явився про місце, день та час слухання справи повідомлений вчасно. Звернувся до суду із заявою, в якій просить справу розглядати без представника, за наявними в справі доказами.

Відповідач в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із клопотання про розгляд справи за його відсутності. Крім того, надав до суду свої пояснення, в яких зазначив, що право електронного цифрового підпису він не мав та за їх отриманням у відповідні державні органи ніколи не звертався згідно Закону України «Про електронний підпис». При цьому надавши роздруківки із сайту Центру сертифікації ключів України, з яких слідує, що в нього відсутній електронний ключ, а також він відсутній в базі користувачів електронних довірчих послуг.

Враховуючи вимог частини 2 статті 247 ЦПК України «у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється».

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що 18 грудня 2018 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до умов даного договору відповідачем отримано кредит, шляхом перерахунку грошових коштів на банківський рахунок (платіжну картку) у розмірі 4000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,90% на залишок суми кредиту за кожний день користування кредитними коштами та 1,90% за кожний день користування кредитом на залишок фактичної заборгованості по кредиту у разі порушення відповідачем (позичальником) умов договору (невиконання або неналежного виконання його умов), строком дії на 30 днів, але у будь-якому разі, до повного виконання позичальником своїх зобов`язань.

Розрахунком заборгованості та штрафу за прострочення повернення кредиту та процентів за користування кредитом підтверджується, що ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 11996,00 грн. (а.с.27-29).

Згідно долученої до матеріалів справи заявки від 18.12.2018 року (а.с.23-24), яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитних договорів (оферти), з якими позичальник ознайомився 18.12.2018 року, ОСОБА_1 відповідно до кредитного договору № надається кредит в сумі 4000.00 гривень. Вказана заявка підписана електронним підписом та одноразовим ідентифікатором.

У своїх вимогах же позивач просить стягнути борг в розмірі 11996,00 грн., за кредитним договором №. Проте, в матеріалах справи відсутні докази, що сторони уклавши вказаний договір, погодили його умови.

До позовної заяви додано копію пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) у вигляді тексту договору (а.с.7-11).

Крім того, до позову не додано доказів про прийняття відповідачем пропозиції, які є повними та безумовними, тобто не подано належних, допустимих та достовірних доказів прийняття відповідачем пропозиції укладення договору №.

Норми права, що підлягають застосуванню:

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Згідно із ч. 1,2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі, відповідно до ст. 1055 ЦК України.

Відповідно до положень ст.ст. 5, 15 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація, в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Суб`єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, встановлюють для них систему (способи) захисту.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (частина 1 ст. 640 ЦК України).

За приписами ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Позиція та висновки суду за результатами розгляду справи:

Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст.ст.1046,1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики та його умов.

ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» зазначає, що ОСОБА_1 18 грудня 2018 року оформив заявку, яка є невід`ємною частиною пропозицією про укладення кредитного договору (оферти) та на підставі якої між сторонами було укладено вищевказаний договір в електронній формі.

Відповідно до ч.2 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» дія цього Закону не поширюється на правочин, якщо законом встановлено спеціальний порядок переходу права власності або предметом правочину є об`єкти, вилучені з цивільного обороту або обмежені в цивільному обороті відповідно до законодавства; однією із сторін є фізична особа, яка зареєстрована як фізична особа - підприємець та реалізує або пропонує до реалізації товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, крім випадків, коли сторони прямо домовилися про застосування положень вказаного Закону до правочину.

Згідно з ч.2 ст.2 вказаного Закону порядок надання банківських послуг, випуск та обіг електронних грошей, здійснення переказу коштів не є предметом правового регулювання цього Закону і регулюється спеціальним законодавством та не суперечить ЗУ «про електронний цифровий підпис».

Ст. 1 ЗУ «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Відповідно до ст.3 ЗУ «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі (ст. 4 Закону).

Статтею 6 даного Закону передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчуваного органу, засвідчуваного центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника.

Відповідно до п. п. 1, 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Наразі, позивачем не надано будь-яких доказів того, що саме електронним цифровим підписом ОСОБА_1 підписано кредитний договір № від 18.12.2018 року, оскільки позивачем не надано ані відомості про сертифікацію ключа ЕЦП відповідача, ані відомості про особистий ключ підписувача, який має відповідати відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті.

Окрім того, у кредитному договорі не зазначено інформації про отримання відповідачем можливості укласти електронний договір у формі, що унеможливлює зміну змісту, відповідно до п. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Такого ж висновку дійшов і Київський апеляційний суд у постанові від 10.06.2020 (справа 361/4766/19 апеляційне провадження № 22-ц/824/5965/2020).

Відповідачем до суду, на заперечення позовних вимог Позивача, було надано роздруківки із сайту Центру сертифікації ключів України, з якого слідує, що користувач за кодом НОМЕР_1 електронні довірчі послуги у КНЕДП не отримував, а також за цим кодом сертифікати КЕП у ЦСК «Україна» відсутні.

Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Враховуючи вимоги законодавства встановлено, що спірний договір позики не підтверджує факт підписання договору позики відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора або ж за допомогою електронного цифрового підпису, який би відповідав вимогам Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Відповідно до пункту 1.3. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, встановлено, що вимоги цієї Інструкції поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів та обов`язкові для виконання ними.

Відповідно до пункту 1.13 вказаної Інструкції, під час здійснення розрахунків можуть застосовуватись розрахункові документи на паперових носіях та в електронному вигляді. Ця Інструкція встановлює правила використання під час здійснення розрахункових операцій таких видів платіжних інструментів: меморіального ордера; платіжного доручення; платіжної вимоги-доручення; платіжної вимоги; розрахункового чека; інкасового доручення (розпорядження).

Згідно із пунктом 2.14 Інструкції банк платника на всіх примірниках прийнятих розрахункових документів і на реєстрах обов`язково заповнює реквізити "Дата надходження" і "Дата виконання", а банк стягувача - "Дата надходження в банк стягувача" (якщо ці реквізити передбачені формою документа), засвідчуючи їх підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку. На документах, прийнятих банком після закінчення операційного часу, крім того, ставиться штамп "Вечірня".

Таким чином, належним та достовірним доказом проведення безготівкового розрахунку є відповідний платіжний документ, передбачений положеннями Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, заповнений відповідно до вимог цього нормативного документу, та який містить відповідні відмітки про виконання цього платіжного документа банком платника.

Позивачем надано інформаційну довідку № 77/07 від 26.07.2019 року, видану ТОВ «Платежі Онлайн» (а.с.20); копію Заявки на отримання кредиту від 18.12.2018 року (а.с.23-24); довідку з внутрішньої системи веб-сайту Позивача, про активність користувача в Особистому Кабінеті (а.с.25-26).

Суд вважає, що саме вказані документи, які використані позивачем в якості доказу перерахування кредитних коштів на рахунок ОСОБА_1 , не є достовірним доказом отримання кредиту відповідачем, оскільки, документи не містять підписів працівника та печатки банківської установи, яка здійснила такий грошовий переказ, а тому не вбачається за можливе достеменно встановити, що кредитні кошти перераховані саме на рахунок ОСОБА_1 , та саме ним отримано грошові кошти.

В матеріалах справи, наданих позивачем, відсутні інші належні докази про видачу кредиту ОСОБА_1 , не надано й доказів, що ОСОБА_1 користувався кредитом чи погашав його.

Суд не бере до уваги розрахунок заборгованості по кредитному договору, який долучений до позовної заяви (а.с.27-29), оскільки первинними бухгалтерськими документами, які б підтверджували видачу кредиту ОСОБА_1 , нарахування відсотків та рух коштів по кредитному рахунку, позивачем не надано.

За змістом ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими, не підтверджені належними доказами, а тому, задоволенню не підлягають.

Не підлягає до задоволення і вимога позивача про стягнення судового збору та витрати на правову допомогу, оскільки у відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 80, 81, 89, 141, 191, 211, ч. 2 ст. 247, 259, 264, 265, 268, 273, 274-279, п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України, на підставі ст.ст.525, 526, 527, 530, 625, 634, 1049, 1054 ЦК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТ ФІНАНС» в особі представника позивача - адвоката АО «МАКМЕЛ» Мельника Олександра Сергійовича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Судові витрати залишити за позивачем.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Іванківський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (30.06.2020).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій ст.358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки, визначені статтями 284, 354 Цивільного процесуального кодексу України для апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя: Ю.В. Ткаченко