Провадження № 2/161/3586/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

08 грудня 2020 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

за участю секретаря судового засідання Мельничук Т.Ю.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася в суд з даним позовом. Позовні вимоги мотиву тим, що її малолітня донька ОСОБА_2 25.06.2019 набула у власність житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі договору дарування житлового будинку. Окрім малолітньої ОСОБА_2 в будинку зареєстровані позивачка ОСОБА_1 , малолітні діти ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а також відповідач ОСОБА_3 , який у спірній квартирі не проживає. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.02.2020 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. З 2017 року відповідач покинув будинок та більше там не з`являвся, жодним чином не проявляє інтересу до житла, місце його проживання позивачу невідоме.

Реєстрація відповідача у будинку, належному малолітній доньці ОСОБА_2 , перешкоджає позивачу повноцінно розпоряджатися майном в інтересах її власниці, отримати субсидію на оплату житлово-комунальних послуг. В добровільному порядку зняття відповідача з реєстрації є неможливим. Вважає, що відповідач втратив право на користування будинком, а відтак просить суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування жилим приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з мотивів, наведених у позовній заяві, не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи, зокрема шляхом розміщення судового оголошення на сайті судової влади, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивача, оцінивши показання допитаних в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , дослідивши матеріали справи, та подані сторонами докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд установив таке.

Як випливає з договору дарування від 25.06.2019 житловий будинок АДРЕСА_1 перебуває у власності малолітньої ОСОБА_2 , яка є донькою позивача та відповдача (а.с.07).

Згідно копії будинкової книги (а.с.17-20) окрім сторін по справі, там також зареєстровані ще двоє їхніх спільних дітей. Відповідач ОСОБА_3 є колишнім чоловіком позивача ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований у будинку з червня 2017 року та більше двох років за вищевказаною адресою не проживає, про що ствердили допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та підтверджується актом № 635 від 10.07.2020 Заборольвської сільської ради.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 154 СК України батьки мають право на самозахист своєї дитини, повнолітніх дочки та сина. Батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спецвальних на те повноважень.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, обмеження чи втручання у право власника можливо лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік.

Як зазначено у н. п. 33, 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, зокрема, статтей 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, а саме: від вирішення однієї із таких вимог про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено зняття з реєстрації місця проживання особи на підставі судового рішення.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття з реєстрації.

Судові витрати позивач просила залишити за нею.

Керуючись ст. ст. 2, 5, ч.3 ст. 12, 81, 259-263, 268, 280 ЦПК України, ст.ст. 319, 391, 405 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , таким, що втратив право користування житловим будинком, що розташований по АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

У відповідності до п.п.15.5) п. 1 Розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Луцького міськрайонного суду Л.В. Івасюта