Єдиний унікальний номер 236/3608/19
Номер провадження 22-ц/804/433/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2020 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Агєєва О.В., Мальованого Ю.М.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 7 листопада 2019 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Саржевської І.В. в місті Лимані Донецької області (повне судове рішення складено 12 листопада 2019 року) у справі номер 236/3608/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2019 року до Краснолиманського міського суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги при звільненні, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він перебував в трудових відносинах з відповідачем на різних посадах з 1982 року. 17 липня 2017 року він звільнений з роботи в зв`язку із скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

При звільненні з ним не проведено розрахунків, тому позивач ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на його користь частину заробітної плати за березень 2017 року в сумі 1935,30 грн, заробітну плату за час вимушеного простою в розмірі 11297,73 грн, одноразову грошову допомогу в розмірі 5092,69 грн, компенсацію за невикористані дні відпуски в розмірі 27650,84 грн та компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 7 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги при звільненні задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за час вимушеного простою в сумі 9549,89 гривень, одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 5092,69 гривень, компенсацію за невикористані дні відпустки в сумі 27650,84 гривень, компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 8162,63 гривень.

Зобов`язано Акціонерне товариство «Українська залізниця» при виплаті ОСОБА_1 доходу утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі у межах суми платежу за один місяць.

Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним рішенням не погодився відповідач АТ «Українська залізниця», подав апеляційну скаргу, в якій просив апеляційний суд скасувати рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 7 листопада 2019 року та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм процесуального права та з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи.

З 20 березня 2017 року у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15.03.2017 року №62/2017, нарахування заробітної плати було припинено.

У зв`язку з відсутністю первинних документів в структурному підрозділі «Луганська дирекція залізничних перевезень» філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» нарахування заробітної плати здійснити неможливо, перевірити інформацію щодо фактичного виконання робіт позивачем також неможливо.

Висновком Торгово-промислової палати України від 16.01.2018 року №126/2/21-10.2 засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності АТ «Укрзалізниця» на території, непідконтрольній українській владі. Відповідач фактично втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису та особових справ працівників.

Крім того, вважає, що, оскільки вини в діях роботодавця у нездійсненні виплат на користь позивача через злочинні дії третіх осіб, немає, тому підстави для стягнення середнього заробітку відсутні.

Відсутні підстави для виплати компенсації за невикористану відпустку, оскільки у відповідача відсутні накази про надання відпусток позивачу, з яких можливо було б встановити кількість днів відпустки, що не були використані позивачем та які б підлягали компенсації в зв`язку зі звільненням. Позивачем не долучено належних та допустимих доказів наявності на день звільнення невикористаних днів відпусток.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового

провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем до 17 липня 2017 року (а.с. 9-12).

Наказом (розпорядженням) №1163-ос від 17.07.2017 року про припинення трудового договору, 17.07.2017 року ОСОБА_1 звільнено у зв`язку зі скороченням штату згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, з компенсацією за 157 днів відпустки (а.с. 25).

Відповідно до наказу начальника структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 16 березня 2017 року №58-ДН, починаючи з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничого підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» встановлено простій по причинам, незалежних від працівників, з оплатою простою з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи (а.с. 31).

З табелів обліку використання робочого часу за березень-липень 2017 року та табелів часу простою робітників транспортного цеху ВП Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління вбачається, що позивач в березні працював та перебував у простої, в квітні-липні час простою (а.с. 32-49).

З розрахунків заробітної плати вбачається, що ОСОБА_1 нарахована заробітна плата за час простою за квітень-липень 2017 року в загальному розмірі 9549,89 грн, компенсація за невикористану відпустку в розмірі 27650,84 грн, вихідна допомога 5092,69 грн (а.с. 13-17).

Відповідно до Індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України (форма ОК-5) ОСОБА_1 нарахована заробітна плата за січень 2017 року в розмірі 5648,31 грн, лютий 2017 року 3989,93 грн, березень 2017 року 4068,63 грн, ці ж суми вказані в розрахунках заробітної плати (а.с. 24).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог саме в такому розмірі.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та таким, що відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України від 24.03.1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем з 23 липня 1982 року. Наказом (розпорядженням) №1163-ос від 17.07.2017 року про припинення трудового договору, 17.07.2017 року ОСОБА_1 звільнено у зв`язку зі скороченням штату згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, з компенсацією за 157 днів відпустки.

Відповідно до наказу начальника структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 16 березня 2017 року №58-ДН, починаючи з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничого підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» встановлено простій по причинам, незалежних від працівників, з оплатою простою з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи.

З табелів обліку використання робочого часу за березень-липень 2017 року та табелів часу простою робітників транспортного цеху ВП Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління вбачається, що позивач ОСОБА_1 серед інших працівників, перебував в простої та виконував вимоги наведеного вище наказу, проте, заробітну плату за простій в березні-липні 2017 року, компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу при звільненні на час звільнення йому не сплатили.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог в частині спору про стягнення заробітної плати за час вимушеного простою, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористані дні відпустки та інших виплат при звільненні позивача, зокрема компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Доводи апеляційної скарги про неможливість перевірки інформації щодо фактичного виконання робіт через відсутність табелю обліку використання робочого часу та первинних документів апеляційний суд вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Позивачем до матеріалів справи надано табелі обліку використання робочого часу за березень-липень 2017 року, з яких вбачається, що позивач у спірний період перебував у простої. Ці докази спростовують доводи апеляційної скарги про відсутність будь-якої первинної документації та виконання робіт позивачем.

Будь-яких нових доказів відповідачем до апеляційної скарги не надано.

Щодо доводів апеляційної скарги про недоведеність кількості днів компенсації за невикористану відпустку, апеляційний суд виходить з наступного.

З наказу (розпорядження) №1163-ос від 17.07.2017 року про припинення трудового договору, 17.07.2017 року ОСОБА_1 звільнено у зв`язку зі скороченням штату згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, з компенсацією за 157 днів відпустки та з виплатою вихідної допомоги в розмірі одного середньомісячного заробітку.

Відтак, апеляційний суд відхиляє ці доводи як безпідставні.

Апеляційний суд не погоджується також з доводами апеляційної скарги щодо стягнення середнього заробітку, оскільки позивачем не заявлялись такі вимоги.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що відповідач не спростував надані позивачем докази на підтвердження своїх позовних вимог, не виплатив всіх сум, що належали позивачу від підприємства при звільненні.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив

рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати відповідача по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення, рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 7 листопада 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повне судове рішення складено 23 січня 2020 року.

Суддя: