КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року

м. Київ

справа №756/5677/17

провадження № 22-ц/824/1140/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБолотова Є.В., Музичко С.Г.,
за участю секретаря судового засідання Потапьонок К.В.,
учасники справи: представник позивача ОСОБА_1 ,

представник відповідача ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30 вересня 2019 року /суддя Диба О.В./

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про повернення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з вимогами про стягнення коштів у розмірі 3 485 567, 54 грн.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 30 вересня 2019 року у задоволенні позову відмовлено. /а.с. 78-80/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду скасувати, задовольнивши позовні вимоги.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що відповідач взятих на себе зобов`язань щодо укладеного договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ПП «Дев Ойл» до 30.09.2013 р. не виконав, а тому позивач направив йому вимогу від 10.04.2017 р. про повернення грошових коштів, зі спливом семиденного добровільного виконання, визначеного у вимозі, звернувся до суду за захистом своїх прав. Зазначала, що матеріалами справи підтверджено наявність між сторонами договірних відносин, а судом першої інстанції, всупереч цьому, не встановлено природи договірних правовідносин та не надано їм правової оцінки. Таким чином, вказувала на те, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог з підстав неможливості застосування до спірних правовідносин ст. 635 ЦК України, не застосував для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_2 звернулась з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість її доводів, з огляду на те, що між сторонами не існувало договірних відносин. Вказувала, що судом першої інстанції надано вірну оцінку існуючим правовідносинам, водночас ОСОБА_3 не вчинено дій по виконанню розписки, зокрема не направлено оферту з визначеною особою, у власність якої буде здійснюватись оформлення та продаж майна, визначеного у розписці. Просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню, з прийняттям рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском позовної давності, на підставі наступного.

Судом встановлено, що 12.04.2013 ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 65 000,00 доларів США з загальної суми 1 700 000 доларів США як аванс за продаж частки (у розмірі 100%) у статутному капіталі підконтрольної йому юридичної особи - ПП «Дев Ойл», у якого станом на дату укладення договору купівлі-продажу частки перебуватимуть у власності дві земельні ділянки у АДРЕСА_1 , площею 0,1753 га та 0,0247 га та в оренді дві земельні ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0,0329 га та 0,06 га, проект та дозвіл на будівництво автозаправного комплексу, та зобов`язався забезпечити продаж вказаної частки у власність вказаної ОСОБА_3 юридичної та/або фізичної особи до 30.09.2013, а у випадку відмови від вищевказаних зобов`язань повернути позивачу грошові кошти у розмірі 130 000 доларів США. Оригінал розписки знаходиться у позивача.

У зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо забезпечення продажу частки в статутному капіталі ПП «Дев Ойл», 30.03.2017 позивачем на адресу відповідача була направлена відповідна вимога (а.с.11) щодо повернення коштів у розмірі 130 000 доларів США, яку відповідач отримав 10.04.2017, проте до цього часу її не виконав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказував на те, що сторони хоча і узгодили можливість подальшого забезпечення відповідачем продажу частки в статутному капіталі підприємства, однак попереднього договору так і не уклали, водночас розписка не є попереднім договором, тому суд дійшов висновку про відсутність між сторонами правовідносини, які регулюються положеннями ст. 635 ЦК України, у зв`язку з чим підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог з підстав неможливості застосування до спірних правовідносин ст. 635 ЦК України, суд першої інстанції не застосував для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

Так, за принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація позивачем спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

Аналізуючи зміст розписки, підписаної сторонами 18.04.2013 р. щодо отримання ОСОБА_4 від ОСОБА_3 65 000, 00 доларів США, як аванс за продаж частки у статутному капіталі підконтрольної ОСОБА_4 юридичної особи - ПП «Дев Ойл», суд доходить висновку, що фактично кошти були отримані за забезпечення виконання намірів сторін, а між сторонами укладено договір про надання посередницьких послуг.

В судовому засіданні представники сторін пояснили, що фактично сторони домовились про посередницькі послуги щодо продажу частки у статутному капіталі ПП «Дев Ойл», погодили наміри. Водночас, ОСОБА_3 не збирався оформлювати предмет угоди на себе, а ОСОБА_4 повинен був вчинити ряд дій щодо обсягу статутного капіталу ПП «Дев Ойл», 100%-м акціонером якого, також не є.

Сторонами погоджено умови подальших дій, кошти на виконання передані, що не заперечується відповідачем, а у випадку відмови сторонами передбачена відповідальність щодо повернення 130 000, 00 доларів США. Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що розписка є договором про надання посередницьких послуг.

Суд першої інстанції проігнорував, те, що між сторонами виникло зобов`язання, на підставі оформленої розписки, помилково відмовивши у задоволенні позовних вимог, не визначившись з дійсними правовідносинами, що виникли між сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

За змістом ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Доказів виконання відповідачем зобов`язань по розписці, а саме до 30 вересня 2013 року забезпечення продажу частки ( у розмірі 100% Статуного капіталу) в статутному капіталі підконтрольної йому юридичної особи - Приватного підприємства «Дев Ойл» у власність вказаної ОСОБА_3 юридичної та/або фізичної особи, не надано. Більше того, звертаючись з заявою про застосування строків позовної давності, відповідач фактично визнає невиконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, з огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку про підставність позовних вимог.

Водночас, строк виконання зобов`язання передбачено сторонами - 30.09.2013 р., з позовом позивач звернувся 18.04.2017 р.

Представником відповідача ОСОБА_2 в суді першої інстанції заявлялось про застосування наслідків пропуску строку позовної давності. /а.с.64/

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 261ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Таким чином, оскільки строк виконання сплив 30.09.2013 р., трьохрічний строк позовної давності розпочався з 01.10.2013 р. Звертаючись до суду 18.04.2017 р. позивач пропустив строк позовної давності.

За змістом ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідачем заявлено вимоги про застосування позовної давності, які, колегією суддів апеляційного суду застосовуються, оскільки трьохрічний строк позовної давності пропущено, у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити саме за цих підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30 вересня 2019 року - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30 вересня 2019 року - скасувати, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про повернення коштів відмовити.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: