Справа № 199/5722/19
(2/199/539/20)
РІШЕННЯ

іменем України

08.07.2020

м. Дніпро

справа №199/5722/19

провадження № 2/199/539/20

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Подорець О.Б.

за участю секретаря Столяренко А.І.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1

позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2

відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в здійсненні права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визначення порядку користування житловим приміщенням,

за участю учасників справи:

позивача ОСОБА_1 ,

представників позивача адвокатів Петрикова В.А., Цормутяна Г.Х.,

відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача - адвоката Полтавець Т.О.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в здійсненні права власності.

В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24 січня 2000 року, виданого виконкомом міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням від 24 січня 2000 року №4/159-2000, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності громадянам ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 по ј частині кожному.

16 травня 2003 року позивач ОСОБА_2 зареєстрували шлюб з ОСОБА_6 та змінила прізвище з ОСОБА_7 на ОСОБА_8 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 .

Незважаючи на те, що позивачі є власниками та зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_3 не дає їм можливості користуватися квартирою, вселитися в спірну квартиру та проживати в ній за своїм зареєстрованим місцем проживання, а також не надає позивачам ключі від вхідних дверей до квартири та тамбуру, що стало причиною звернення в 2017 році позивачем ОСОБА_2 із заявою до поліції.

Посилаючись на вказані обставини, позивачі просили суд усунути їм перешкоди в здійсненні права користування та розпорядження своїм майном та вселити їх в квартиру АДРЕСА_1 , а також зобов`язати відповідача ОСОБА_3 не чинити їм перешкоди в користуванні цією квартирою та проживанні в квартирі, надати їм ключі від вхідних дверей квартири та дверей тамбуру (а.с.2-4).

Відповідач ОСОБА_3 , не погодившись із позовними вимогами, звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просила визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , а саме: виділити в користування ОСОБА_3 житлову кімнату площею 11,9 кв.м; виділити в користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житлову кімнату площею 16,7 кв.м; у спільному користуванні залишити коридор площею 7,1 кв.м, санвузол площею 1,1 кв.м, ванну кімнату площею 2,1 кв. м, кухню площею 8 кв.м; комору площею 0,2 кв.м, комору площею 0,5 кв.м. (а.с.100-102).

Ухвалою суду від 23 липня 2019 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.24).

Ухвалою суду від 17 грудня 2019 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в здійсненні права власності, зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визначення порядку користування житловим приміщенням, та об`єднано позови в одне провадження (а.с.108).

Ухвалою суду від 17 грудня 2019 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті (а.с.110).

08 липня 2020 року справа розглянута по суті з ухваленням рішення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 первісний позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у ньому. Зокрема пояснив, що проживав в квартирі АДРЕСА_1 до 2010 року. В подальшому спілкувався з дідом і не мав перешкод у доступі до спірної квартири до моменту смерті свого діда ОСОБА_4 у 2016 році. З вересня 2016 року доступу до квартири він не має. У грудні 2016 року він мав намір вселитися до даної квартири, але відповідач ОСОБА_3 не дозволила цього зробити та досі перешкоджає йому та його матері у вселенні, зокрема змінила замки на вхідних дверях та дверях тамбуру. Позивач готовий сплатити заборгованість за сплату комунальних послуг, яка існує на теперішній час.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Петриков В.А. первісний позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити в повному обсязі, з підстав викладених у ньому. Зокрема пояснив, що спірна квартира є спільною власністю сторін, є єдиним житлом позивачів, а тому є всі підстави для його задоволення. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити з підстав викладених у відзиві на зустрічний позов та просив врахувати, що порядок користування спірною квартирою, який просить визначити відповідач ОСОБА_3 не відповідає часткам у праві власності на спірну квартиру, адже частки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є рівними і частка ОСОБА_3 є меншою від сукупного розміру часток у праві власності на квартиру позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Крім того, просив врахувати, що житлова площа спірної квартири становить 28,6 кв.м. Доводи ОСОБА_3 у позовній заяві про можливість відійти у незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність, є безпідставними, оскільки цей відступ не буде незначним, співмірним і пропорційним та буде порушувати принцип рівності майнових та житлових прав співвласників (а.с.114-117).

Представник позивача адвокат Цормутян Г.Х. просив задовольнити первісний позов в повному обсязі та підтримав відзив на зустрічний позов, просив залишити його без задоволення.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, надавши заяву з проханням слухати справу у її відсутність, в якій зазначила, що з грудня 2016 року відповідачка ОСОБА_3 , замінивши замки на вхідних дверях та додатково встановивши металеву решітку з замками у коридорі перед входом до квартири, виселила її та її сина ОСОБА_9 з квартири АДРЕСА_1 , по 1/4 частині якої кожному з них належить на праві власності. З вказаного часу відповідач безпідставно перешкоджає позивачам у користуванні власністю, позбавляє їх доступу до приміщення квартири. Просила задовольнити первісну позовну заяву в повному обсязі (а.с.27), а також підтримала відзив ОСОБА_1 на зустрічний позов та просила відмовити у його задоволенні (а.с.118).

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 заперечувала проти заявлених вимог, підтримала поданий зустрічний позов, який просила задовольнити в повному обсязі з підстав заявлених у ньому. Пояснила, що не чинить перешкод у користуванні спірною квартирою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 З 2016 року останні добровільно не проживають в квартирі та відмовляються сплачувати комунальні послуги. На тепер вона не бажає проживати в одній квартирі з позивачами.

Представник відповідача адвокат Полтавець Т.О. заперечувала проти первісного позову, зазначивши, що викладені в позові доводи позивача є безпідставними та необґрунтованими, оскільки перешкоди в користуванні спірною квартирою з боку відповідача не чиняться. Підтримала та просила задовольнити в повному обсязі зустрічний позов, оскільки позивачі за первісним позовом протягом тривалого часу чинять відповідачу, особі похилого віку значні перешкоди у користуванні належною їй частиною квартири, неодноразово псували її особисті речі та майно, вчиняли на неї психологічний тиск, тому проживання сторін в одному житловому приміщенні без визначення порядку користування ним є неможливим.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, допитавши свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 ) належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 по ј частині кожному, що підтвержується свідоцтвом про право власності на житло виданого 24 січня 2000 року виконкомом міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням від 24 січня 2000 року №4/159-2000 (а.с.15).

16 травня 2003 року позивач ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 та змінила прізвище з ОСОБА_16 на ОСОБА_8 (а.с.9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.17).

Після смерті ОСОБА_4 спадкоємці першої черги за законом є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які отримали спадщину в рівних частках, по 1/8 частці кожна квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтвом про право на спадщину за законом та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.62-63,64,65) .

За таких обставин, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по 3/8 частці кожній та ОСОБА_1 - ј частина.

Як вбачається з положень статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципам міжнародного права.

Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло.

Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

За ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

В силу ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно зі ст. 155 ЖК УРСР жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Положеннями ст.386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що право власника (співвласника) на проживання у належному йому майні є абсолютним та не підлягає обмеженню, в тому числі й з боку інших співвласників. У разі створення особі перешкод у проживанні в належному йому на праві власності майні, останній має право вимагати усунення таких перешкод.

Наявність спору між сторонами, який полягає у перешкоджанні відповідачем у користуванні та володінні спірною квартирою підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, показами свідків.

Так, свідок ОСОБА_10 суду показала, що є тещею позивача ОСОБА_1 . Останній та її донька почали зустрічатися влітку 2016 року, потім стали проживати разом. У грудні 2016 року хотіли проживати у спірній квартирі, проте ОСОБА_3 змінила замки і не пустила їх у квартиру.

Свідок ОСОБА_11 , яка є дружиною ОСОБА_1 , показала, що з липня 2016 року вони почали зустрічатися і проживали то у спірній квартирі, то в квартирі батька чоловіка. У спірній квартирі проживав дідусь ОСОБА_1 , після смерті якого у спріну квартиру їх не пускають.

Свідок ОСОБА_12 суду показав, що у спірній квартирі ОСОБА_1 проживав із матір`ю поки його батьки не розірвали шлюб. За життя свого дідуся, батька матері, ОСОБА_17 надавав дідусеві кошти на оплату комунальних послуг. Після смерті дідуся, ОСОБА_1 намагався заселитися у спірну квартиру, проте ОСОБА_3 не впустила. З грудня 2016 року ані ОСОБА_1 , ані ОСОБА_2 доступу до спірної квартири не мають, поставлена нова загородка, ключі відсутні, у зв`язку із чим вони зверталися у поліцію.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що працює дільничним АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області і сторони по справі знає у зв`язку із роботою. Так, були звернення обох сторін з приводу користування квартирою, у зв`язку із чим було роз`яснено право звернення до суду. Крім того, складалися адміністративні протоколи за правопорушення насильство у сім`ї.

Свідок ОСОБА_15 , яка є рідною донькою відповідача, суду показала, що ОСОБА_2 є її рідною сестрою, зловживає спиртними напоями. За життя батька приводила додому чоловіків і вони били батька. По квартирі маються борги за комунальні послуги. На тепер в квартирі проживає ОСОБА_3 . Вона є особою похилого віку і заслуговує проживати нормальним життям у квартирі.

Свідок ОСОБА_14 суду показала, що є сусідкою сторін по справі. З грудня 2016 року ані ОСОБА_1 , ані ОСОБА_2 у спірній квартирі не бачила.

Крім того, сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у судовому засіданні не заперечували, що між ними виникла конфліктна ситуація щодо користування спірною квартирою.

Підсумовуючи наведене, враховуючи встановлені обставини, суд вважає доведеними позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а тому приходить до висновку, що вимоги позивачів щодо усунення перешкод у користуванні спірним житлом, вимога про їх вселення відповідають положенням закону, а порушене право користування житловим приміщенням - відновленню.

Таким чином, слід усунути ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перешкоди в здійсненні права власності своїм майном квартирою АДРЕСА_1 , вселити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1 та зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в користуванні квартирою АДРЕСА_1 , надавши ключі від вхідних дверей квартири та дверей тамбуру.

Щодо зустрічної позовної заяви, то суд приходить до наступного.

Суд установив, що згідно правовстановлюючих документів розмір часток співвласників квартири АДРЕСА_1 такий - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 належить по 3/8 частці кожній та ОСОБА_1 - ј частина.

Згідно з технічною документацією квартира АДРЕСА_1 є двокімнатною, житлова площа якої складає 28,6 кв.м., у тому числі 1-а кімната 16,7 кв.м., 2-а кімната 11,9 кв.м., кухня - 8,0 кв.м., туалет - 1,1 кв.м., ванна кімната - 2,1 кв.м., коридор - 7,1 кв.м., вбудована шафа - 1,3 кв.м., лоджія 7,7 кв.м. Загальна площа квартири 55,9 кв.м. (а.с.16).

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно вимог частин першої-третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до статті 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно з частиною першою статті 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За умовами ст. 47 ЖК УРСР, норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 пропонуючи виділити їй в користування житлову кімнату площею 11,9 кв.м, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житлову кімнату площею 16,7 кв.м, зазначені норми чинного законодавства не врахувала, як і не врахувала, що жодна з кімнат не відповідає за розміром частці, що належить на праві власності кожній із сторін.

Крім того, в одній із кімнат знаходиться лоджія, а отже надання її у користування одного із співвласників, буде суттєво погіршувати права інших співвласників нерухомого майна.

Суд також звертає увагу на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , яким позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 пропонує виділити одну кімнату, є дорослими особами різної статі.

За таких обставин, суд не знаходить підстав для задоволення зустрічного позову.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України та з урахуванням результату розгляду справи, судові витрати слід розподілити наступним чином за первісним позовом з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп., за зустрічним позовом судові витрати слід віднести на рахунок позивача ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в здійсненні права власності задовольнити в повному обсязі.

Усунути ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перешкоди в здійсненні права власності своїм майном квартирою АДРЕСА_1 .

Вселити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в користуванні квартирою АДРЕСА_1 , надавши ключі від вхідних дверей квартири та дверей тамбуру.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визначення порядку користування житловим приміщенням - відмовити у повному обсязі.

Судові витрати за зустрічним позовом віднести на рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська.

Копію судового рішення із викладом вступної та резолютивної частин видати учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, за їхньою заявою негайно після його проголошення.

Повний текст судового рішення буде складено протягом десяти днів з дня закінчення розгляду справи.

Повний текст рішення суду складено 14.07.2020.

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_2 .

Суддя О.Б.Подорець