Провадження № 2/522/489/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Донцова Д.Ю.

за участі секретаря судового засідання Смокової А.В.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 18.11.2019 року звернувся позивач із вказаною позовною заявою та просить суд стягнути з Державного бюджету шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 60 000,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 16.04.2014 року, зловживаючи владою та умисною бездіяльністю в кримінальному провадженні №0000162 від 16.04.2014 року з метою приховування кримінальних правопорушень у службовій сфері прокуратури, керівництвом прокуратури Одеської області завдається позивачу моральна та матеріальна шкода.

Наявність моральної шкоди, на думку позивача, полягає у незаконних діях на досудовому розслідуванні шляхом систематичного прийняття постанов про закриття кримінального провадження, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків та вимагають від позивача додаткових зусиль у пошуках заробітку по інвалідності для організації свого життя.

Завдання матеріальної шкоди полягає у незаконному використанні податкових платежів громадян та позивача зокрема на забезпечення функціонування органів прокуратури шляхом незаконного збагачення та отримання неправомірної вимоги у службовій сфері прокуратури. Розмір завданої матеріальної шкоди позивач оцінює в 60 000,00 грн., тобто три заробітні плати прокурора Одеської області.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси 19.11.2019 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09.12.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06.02.2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник Прокуратури Одеської області проти задоволення позовних вимог заперечувала. У відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях зазначив, що право на відшкодування шкоди за рахунок держави встановлено ст. 56 Конституції України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду», статтями 23, 1167, 1176 ЦК України.

Статтею 2 Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду» визначено вичерпний перелік підстав для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування прокуратуру та суду та випадків виникнення у громадянина права на її відшкодування. Оскільки позивачем не доведено наявність таких підстав відсутні і підстави для відшкодування шкоди за рахунок держави. Окрім цього позивачем не надано жодних доказів завдання йому матеріальної чи моральної шкоди, не надано обґрунтованого розрахунку шкоди, у зв`язку з чим відсутні будь-які підстави для задоволення позовних вимог.

Вислухавши пояснення присутніх в судовому засідання осіб, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 14.03.2014 року у справі №523/3353/14-к скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність прокуратури Суворовського району м. Одеси щодо невнесення відомостей про здійснення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань задоволено, зобов`язано прокуратуру Суворовського району м. Одеси внести відомості про здійснення кримінального провадження та визначення слідчого, який буде здійснювати досудове розслідування.

У зв`язку із невиконанням вимог вказаної ухвали ОСОБА_1 звернувся до суду та ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 08.04.2014 року зобов`язано прокуратуру Одеської області внести відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та почати провадження досудового розслідування з притягненням винних у бездіяльності осіб до відповідальності з причин невиконання ухвали слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 14.03.2014 року.

На виконання вказаної ухвали другим слідчим відділом прокуратури Одеської області 16.04.2014 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань на зареєстровано кримінальне провадження №0000162 за ч. 1 ст. 382 КК України за фактом невиконання співробітниками прокуратури Суворовського району м. Одеси ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 14.03.2014 року про внесення відомостей до ЄРДР за фактом неправомірних дій з боку співробітників Суворовської райдержадміністрації, Суворовського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області, ДПІ у Суворовському районі м. Одеси та ін.

За результатами досудового розслідування 30.04.2014 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України винесено постанову про закриття кримінального провадження.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08.10.2014 року постанову старшого слідчого другого відділу прокуратури Одеської області від 30.04.2014 року про закриття кримінального провадження і ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 02.10.2014 року, якою скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення скасовано.

З листа прокуратури Одеської області від 22.01.2015 року вбачається, що постановою від 22.01.2015 року кримінальне провадження №0000162 було повторно закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 30.03.2015 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову від 22.01.2015 року про закриття кримінального провадження скасовано, матеріали кримінального провадження повернуто до прокуратури Одеської області для проведення досудового розслідування.

В подальшому кримінальне провадження №0000162 неодноразово закривалось у зв`язку з відсутністю в діях співробітників прокуратури Суворовського району м. Одеси ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, після чого постанови про закриття кримінального провадження скасовувались судом. Станом на день розгляду справи жодних відомостей щодо винесення обвинувального вироку у вказаному кримінальному провадженні в матеріалах справи не міститься.

Окрім цього, у зв`язку із невнесенням слідчим прокуратури Одеської області відомостей про вчинення кримінального правопорушення за заявою позивача від 19.06.2019 року ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 04.07.2019 року зобов`язано уповноважених службових осіб прокуратури Одеської області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості щодо вчинення кримінального правопорушення, вказаного у заяві ОСОБА_1 від 19.06.2019 року. На виконання вказаної ухвали прокуратурою Одеської області розпочато кримінальне провадження №0000491 за ознаками кримінально правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, провадження триває.

Як зазначає позивач, несвоєчасне внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та неодноразове закриття кримінального провадження свідчить про протиправну бездіяльність співробітників прокуратури Одеської області, чим позивачу завдано моральної та матеріальної шкоди, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Вирішуючи справу по суті позовних вимог, суд виходить з наступного.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Таку позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 30.01.2019 року у справі № 199/1478/17, провадження № 61-4779 св 18.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Таким чином, шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. При цьому положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду» не застосовуються.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

При цьому, вирішуючи питання щодо відшкодування шкоди, суд враховує загальні положення щодо підстав відшкодування шкоди. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Заявляючи про наявність матеріальної шкоди позивач зазначає, що ним сплачуються податки, які в подальшому спрямовуються на утримання та фінансування органів прокуратури, протиправною бездіяльністю яких йому завдано шкоди та оцінює розмір шкоди в сумі 60 000,00 грн. (зі слів позивача в розмірі трьох заробітних плат прокурора прокуратури Одеської області).

Дослідивши посилання позивача в цій частині суд приходить до висновку про недоведеність останнім жодного із обов`язкових елементів складу правопорушення, оскільки ОСОБА_1 не доведено ні наявність шкоди та не зазначено в чому саме вона полягає, ні причинного зв`язку між поведінкою відповідача та шкодою, ні вини відповідача у заподіянні шкоди. Окрім цього, не наведено жодного обґрунтування розміру заявленої матеріальної шкоди.

Одним із конституційних обов`язків громадян України є обов`язок кожного сплачувати податки й збори в порядку і розмірах, установлених законом, а також щороку подавати до податкових інспекцій за місцем проживання декларації про свій майновий стан та доходи за минулий рік у порядку, встановленому законом (ст. 67 Конституції України).

Згідно ст. 6 Податкового кодексу України податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Суд зазначає, що виконання конституційного обов`язку жодним чином не може бути підставою для відповідальності держави за дії посадових осіб органів прокуратури у вигляді відшкодування шкоди.

Заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивач зазначає, що в результаті порушення працівниками прокуратури законних прав позивач неодноразово знаходився на лікуванні в неврології у МКЛ №5 та йому було встановлено другу групу інвалідності. Окрім цього, позивач зазнав моральних страждань через усвідомлення себе жертвою такого протиправного діяння як підрив конституційного устрою держави України.

Досліджуючи вказані посилання позивача, судом встановлено, що останній є інвалідом ІІ групи внаслідок загального захворювання, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 . Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо проходження позивачем лікування, щодо настання погіршення фізичного та психологічного здоров`я позивача внаслідок несвоєчасного внесення відповідачем відомостей про вчинення кримінального правопорушення та закриття кримінального провадження. Окрім цього, матеріали справи не містять обґрунтованого розрахунку моральної шкоди.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року Про судову практику у спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Обставини справи свідчать про те, що оскарження ОСОБА_1 бездіяльності прокурора прокуратури Одеської області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР на підставі заяви позивача про кримінальне правопорушення свідчить про реалізацію останнім оспорювання процесуальної діяльності прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦПК України.

Сам факт зобов`язання ухвалою суду внести відповідні відомості до ЄРДР не свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені.

Лише незгода позивача з прийнятими працівниками органів прокуратури процесуальними рішеннями, які були ним оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому шкоди в межах відповідного кримінального провадження.

Такі висновки суду кореспондують правовій позиції, висловленій Верховним Судом в постанові від 30.01.2019 року у справі № 199/1478/17, провадження № 61-4779 св 18.

Суд також відхиляє посилання позивача на встановлення протиправної бездіяльності прокуратури Одеської області ухвалами судів, якими неодноразово було скасовано постанови про закриття кримінального провадження.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, правовою підставою для визнання судом доведеним факту протиправної бездіяльності відповідача може бути лише вирок суду у кримінальній справі, а не ухвала, якою скасовувано постанову про закриття кримінального провадження №0000162.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі повно та всебічно з`ясованих обставин справи та наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку щодо необґрунтованості заявлених позовних вимог, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 235, 241, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст.354 ЦПК України.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення суду складено 16.07.2020 року.

Суддя Д.Ю. Донцов

13 липня 2020 року