Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.12.2020 Справа №607/13154/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Позняка В.М.,

за участі секретаря судового засідання Свергун Т.В., позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача адвоката Майки М.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні загальним коридором,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , просить зобов`язати відповідача провести демонтаж самовільно встановлених перегородки з дверима, яка встановлена на 3-му поверсі будинку АДРЕСА_1 та прибрати меблі і особисті речі з коридору, привівши його у первісний стан згідно проекту будинку.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона проживає та являється власником квартирі АДРЕСА_2 . Відповідач ОСОБА_2 проживає в квартирі АДРЕСА_3 . Однак, ОСОБА_2 у частині загального коридору, яким користуються дві квартири АДРЕСА_4 , встановила перегородку і цим відокремила квартири АДРЕСА_5 , від решти загального коридору, не маючи на це відповідних документів, встановивши двері із замком. У створеному тамбурі відповідач поставила шафу, тумбу, зберігає дитячі велосипеди та інші особисті речі. Двері у тамбур зміщені в одну сторону таким чином, щоб з одного боку вмістилися меблі, а іншу сторону використовує для проходу. Своїми діями, відповідач порушила права позивача у користуванні квартирою, а також допоміжним приміщенням загальним коридором, при цьому, самовільно, без дозволу відповідної служби, з своєї квартири відповідач вивела світло у загальний коридор, чим створює небезпеку позивачу і її дітям, які проживають у квартирі ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вважає вказані дії відповідача такими, що порушують її права.

Відповідачем ОСОБА_2 надало відзив на позов та заперечення на відповідь на відзив, просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Заперечує обставини викладені в позові. Звертає увагу, що вона не встановлювала жодних перегородок у загальному коридорі, відношення до їх встановлення не має. Доказів протилежного позивач не надала. З цих підстав, категорично заперечує стосовно вимог позивача, оскільки вказані вимоги не підкріплені доказами по справі.

Ухвалою судді від 12 серпня 2020 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено справу до розгляду.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав зазначених в заявах по суті, просила суд позов задоволити. Зазначила, що її сім`я позбавлена можливості користуватися частиною спільного коридору. Відповідач в самочинно створеному тамбурі зберігає особисті речі та дитячі велосипеди. Таким чином, своїми діями ОСОБА_3 порушила права позивача користуватися загальним коридором. Крім того, наявність самочинно збудованого коридору перешкоджає і членам сім`ї, зокрема, діти, приходячи зі школи, не можуть достукатися до своєї квартири.

В судовому засіданні представник відповідача щодо задоволення позову заперечила, з підстав зазначених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив. Поясни, що немає ніяких доказів, що ОСОБА_2 встановлювала будь-які перегородки у загальному коридорі, відношення до їх встановлення не має. Зазначає, що подані позивачем до позовної заяви докази не є належним чином засвідчені, а тому не можуть вважатися належним доказом. Просив суд в задоволенні позову відмовити.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 . Право приватної власності зареєстровано на підставі договору купівля-продажу посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ломакіною Л.В. від 03 липня 2017 року.

Як вбачається із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_3 . Право приватної власності зареєстровано на підставі договору купівля-продажу посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ломакіною Л.В. від 17 липня 2017 року.

30 жовтня 2020 року згідно Наказу №6 ОСББ «Бродівська 53», створено комісію з обстеження будинку, по встановленню фактів заволодіння спільного майна (нежитлової площі) багатоквартирного будинку.

Згідно Акту від 03 листопада 2020 року «Про наслідки обстеження будинку, по встановленню фактів заволодіння спільного майна (нежитлової площі) багатоквартирного будинку» встановлено, що при проведенні обстеження будинку АДРЕСА_1 (який належить співвласникам ОСББ «Бродівська 53»), на 3 поверсі встановлено факт протиправних дій мешканців квартири ІНФОРМАЦІЯ_2 (власник квартири ОСОБА_2 ), порушення прав на вільне користування спільною власністю співвласників багатоквартирного будинку (нежитловою площею будинку - коридору), а саме: незаконне мурування стіни блоками, незаконне встановлення дверей, незаконне збільшення жилої площі квартири ІНФОРМАЦІЯ_2 . Як наслідок, власник квартири 19 ОСОБА_2 і її мешканці, самовільно, без жодних дозвільних на те документів, створюючи небезпеку для мешканців будинку, незаконно заволоділи спільним майном співвласників багатоквартирного будинку, незаконно збільшили жилу площу квартири ІНФОРМАЦІЯ_2 , що суперечить вимогам вищезгаданих Законів і нормативних документів.

Згідно відповіді Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області за №2347 наданої 17 квітня 2020 року, на звернення ОСОБА_1 працівниками патрульної поліції при прибутті на місце події було виявлено факт встановлення перегородки на третьому поверсі загального користування, також в даному коридорі знаходиться шафа та тумба для взуття. Під час спілкування із гр. ОСОБА_2 , остання повідомила, що з жовтня 2017 року на їхньому поверсі по усній домовленості із сусідами встановлені тамбурні двері, для захисту від холоду. На даний час, між нею та сусідами виникло непорозуміння відносно даних дверей. Таким чином, підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та початку розслідування не має.

Як вбачається із Плану поверхів побудови літери «А» АДРЕСА_6 , наявне розміщення квартир АДРЕСА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та умовною лінією позначено самовільно встановлену перегородку з дверима. Даний факт, також підтверджується фотознімками, які містяться в матеріалах справи (арк. справи 45) та засвідчені печаткою ОСББ «Бродівська 53» і підписом голови ОСББ.

Будучи допитаний в якості свідка ОСОБА_4 суду показав, що проживає в квартирі АДРЕСА_8 з 2017 року і бачив, що перестінок в загальному коридорі робили мешканці квартири ІНФОРМАЦІЯ_2 , які найняли робочих, які і змурували дану стіну та встановили двері. При цьому, на зборах ОСББ, ОСОБА_2 визнала, що стіну змурувала вона, оскільки вказана стіна їй потрібна для особистих потреб.

Будучи допитаний в якості свідка ОСОБА_5 суду показав, що проживає в квартирі АДРЕСА_2 пояснив, що перегородка в загальному коридорі зроблена мешканцями квартири АДРЕСА_7 у 2017 році, які після того, як встановили двері у тамбур відповідачка особисто дала йому ключі. Встановлення даних дверей створює йому та його родичам незручності у користуванні житлом, оскільки не має циркуляції повітря та при відкриванні дверей в квартиру поступає не свіже повітря. Крім того, бували випадки, коли дитина не могла потрапити до дому, тому що сусіди закривали тамбур на ключ. Він особисто бачив, як двері, які були в квартирі АДРЕСА_7 були демонтовані, та ті ж самі двері були встановлені в самочинно збудованій перегородці.

Будучи допитаний в якості свідка ОСОБА_6 суду показав, що являється головою ОСББ «Бродівська 53» та з приводу перегородки встановленої в загальному коридорі пояснив, вона збудована мешканцями квартири АДРЕСА_7 в 2017 році, яка є незаконною, оскільки здійснено втручання електромережу. Крім того, в даному тамбурі власниця квартири АДРЕСА_7 зберігає особисті речі, від яких йде неприємний запах, і які створюють перешкоди у користуванні загальним коридором власникам квартири АДРЕСА_9 . Зазначив, що на зборах ОСББ ОСОБА_2 особисто визнала, що це вона збудувала перегородку та встановила двері. Комісією ОСББ було оглянуто будинок АДРЕСА_1 та встановлено факт протиправних дій мешканців квартири АДРЕСА_7 , які незаконно змурували стіну блоками та встановили двері, чим було порушено право на вільне користування спільною власністю співвласників багатоквартирного будинку.

Будучи допитаний в якості свідка ОСОБА_7 суду показав, що являється чоловіком відповідача та проживає в квартирі АДРЕСА_7 . Зазначив, що ні він, ні його дружина, ОСОБА_2 , не споруджували тамбур та не домовлялися про його спорудження із майстрами. Даний тамбур вже був, хто його зробив він не бачив і не знає. Заперечив проти його демонтажу, оскільки тамбор захищає від грабіжників.

Розглянувши справу, суд доходить висновку, що позов слід задовольнити, зважаючи на таке.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно зі статтею 13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Відповідно до ст. 382 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління визначає Закон України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", предметом регулювання якого є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку.

Згідно зі статтею 1 Закон України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна; спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія; частка співвласника - частка, яку становить площа квартири та/або нежитлового приміщення співвласника у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Відповідно до частин першої та другої статті 5 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку, що фактично було зроблено відповідачами.

Право спільної сумісної власності не передбачає визначення часток співвласників у праві спільної власності, на відміну від права спільної часткової власності, учасник якої наділений правом вимагати виділення йому в натурі частини майна у володіння та користування (частини друга - четверта статті 358 ЦК України), а також самостійно розпоряджатися своєю часткою (стаття 361 ЦК України).

Проте співвласники майна, що знаходиться у спільній сумісній власності, не тільки володіють та користуються, але й розпоряджаються таким майном за спільною згодою.

Принцип та порядок визначення часток внесків і платежів співвласників на утримання, експлуатацію та ремонт спільного майна встановлений статтею 20 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", згідно з якою частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності.

Отже, багатоквартирний будинок є житловим будинком, будівлею, призначеною для постійного в ній проживання.

Співвідношення площі житлових приміщень (квартир) у багатоквартирному будинку та площі нежитлових приміщень у ньому зумовлене особливостями розміщення нежитлових приміщень у житловому будинку, тобто за загальним правилом є об`єктивним фактором.

Відповідно до статті 18 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" передбачено, що об`єднання зобов`язане забезпечувати дотримання інтересів усіх співвласників при встановленні умов та порядку володіння, користування і розпорядження спільною власністю, розподілі між співвласниками витрат на експлуатацію та ремонт спільного майна, а також припиняти дії третіх осіб, що утруднюють або перешкоджають реалізації прав володіння, користування і розпорядження спільним майном співвласників.

Положеннями ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

У відповідності до ст. 10 Житлового Кодексу Української РСР громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства.

Статтею 179 ЖК України передбачено, що користування будинками (квартирами) державного й громадського житлового фонду, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями (далі - Правила).

Згідно п. 4 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 №45 власник наймач (орендар) приміщень житлових будинків мають право на: переобладнання та перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку.

Пунктом 1.4.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкової території, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 № 76 передбачено, що переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається. Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається.

Згідно з частиною другою статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що перепланування приміщення спільної сумісної власності може бути здійснено з дотримання встановленого законом порядку, у тому числі за згодою осіб, які таким приміщенням володіють.

Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 766/2762/19-ц.

Суд вважає доведеною ту обставину, що перегородка з дверима на 3-му поверсі будинку АДРЕСА_1 , встановлення меблів та особистих речей Зань ОСОБА_8 є доведеним, та підтверджується належними, допустимими та достатніми доказами, а саме: тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_7 , показаннями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , які підтвердили ту обставину, що перегородку встановили власники квартири АДРЕСА_7 , на зборах власників квартир будинку АДРЕСА_7 підтвердила, що це вона встановила перегородку, металеві двері, які вмонтовані в самочинно збудовану перегородку встановлені саме з квартири АДРЕСА_7 , ключі від дверей, перегородки, яка встановлена самочинно ОСОБА_9 давала особисто ОСОБА_10 .

Покликання представника відповідача на те, що відповідач особисто не будувала вказану перегородку, не має правового значення для справи, оскільки та обставина, що ця перегородка встановлена на її прохання, з її матеріалів є доведеною.

Таким чином, Судом установлено, що ОСОБА_2 самовільно встановила перегородку з дверима у коридорі загального користування на третьому поверсі за адресою АДРЕСА_1 , що спричинило відсутність доступу до вказаного приміщення загального користування позивачу та іншим користувачам та власникам квартир вказаного багатоквартирного будинку. Таким чином, здійснені відповідачем ОСОБА_2 перепланування у коридорі загального користування, завдають незручностей та погіршують умови експлуатації і проживання позивача у своїй квартирі, перешкоджають вільному доступу до загального коридору, яке є приміщенням загального користування.

Частиною 1, 2, 3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити, зобов`язавши відповідача ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні приміщенням загального користування, шляхом демонтажу самовільно встановлених перегородки з дверима, яка встановлена на 3-му поверсі будинку АДРЕСА_1 та прибрати меблі і особисті речі з коридору, привівши його у первісний стан згідно проекту будинку.

Крім цього, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню 840, 80 гривень понесених судових витрат із сплати судового збору.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 81, 141 , 259, 263, 265, 268, 273, 280, 281, 282, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 демонтувати самовільно встановлену перегородку з дверима, яка встановлена біля квартири АДРЕСА_10 та прибрати меблі і особисті речі з коридору, привівши його у первісний стан згідно проекту будинку.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_11 , ІПН НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_12 .

Повний текст виготовлено 10 грудня 2020 року.

Головуючий суддяВ. М. Позняк