Справа № 169/177/20
Провадження № 2/169/310/20
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2020 року смт Турійськ

Турійський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Тітівалова Р.К.,

за участю:

секретаря судового засідання Гаврилюк Н.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні питання про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Турійської районної державної адміністрації про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Турійської районної державної адміністрації про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29 серпня 2006 року між ним та відповідачем укладено договір оренди землі строком на 10 років. Відповідно до договору в оренду передається земельна ділянка, загальною площею 45.5 га, за рахунок земель запасу Новодвірської сільської ради Турійського району Волинської області. Після укладення договору оренди землі позивач у відповідності до статті 8 Закону України «Про фермерське господарство» на основі отриманої в оренду земельної ділянки створив фермерське господарство «Трипілля ЛММ». Вказуючи, що строк дії договору оренди землі закінчився, проте позивач продовжує користуватися вищевказаною земельною ділянкою та належно виконувати свої обов`язки, зокрема, щодо сплати орендної плати, а відповідач не вчиняє жодних дій, спрямованих на підписання додаткової угоди до договору оренди землі про продовження строку його дії, позивач просив визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди землі від 29 серпня 2006 pоку про поновлення договору оренди землі, укладеного між ним та Турійською районною державною адміністрацією.

Ухвалою судді від 05 березня 2020 року провадження у справі відкрито та призначено підготовче засідання, яке у зв`язку із запровадженням у державі карантину неодноразово за клопотаннями учасників справи відкладалося.

У підготовчому засіданні позивач та його представник заперечували проти закриття провадження у справі, вказуючи, що, виходячи із суб`єктного складу договору оренди, однією із сторін якого є позивач, як фізична особа, ця справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства саме Турійським районним судом Волинської області.

Представник відповідача у підготовчому засіданні не заперечувала проти закриття провадження у справі.

Заслухавши думку учасників справи, проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Судом встановлено, що розпорядженням Турійської районної державної адміністрації від 30 травня 2006 року № 156 затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельних ділянок в довгострокову оренду ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства, загальною площею 45.5 га, за рахунок земель запасу Новодвірської сільської ради.

29 серпня 2006 року між ОСОБА_1 та Турійською районною державною адміністрацією укладено договір оренди землі, відповідно до якого позивачу в оренду передається земельна ділянка, загальною площею 45.5 га, за рахунок земель запасу Новодвірської сільської ради строком на 10 років.

Зі змісту договору оренди видно, що договір було укладено із фізичною особою ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.

Отже, земельна ділянка для ведення фермерського господарства набувається саме фізичною особою.

За змістом частини першої статті 8 Закону України «Про фермерське господарство» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації.

Договір оренди № 12/1 від 29 серпня 2006 року позивачем ОСОБА_1 зареєстровано 22 листопада 2006 року.

23 листопада 2006 року позивач звернувся до державного реєстратора із заявою про створення Фермерського господарства «Трипілля ЛММ».

24 листопада 2006 року зареєстровано Фермерське господарство «Трипілля ЛММ», засновником та керівником якого є ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 12 Закону України «Про фермерське господарство» земельні ділянки, які використовуються фермерським господарством на умовах оренди, входять до складу земель фермерського господарства.

За змістом статей 1, 5, 7, 8 і 12 згаданого Закону після укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства та проведення державної реєстрації такого господарства обов`язки орендаря цієї земельної ділянки виконує фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась.

Враховуючи, що у розглядуваному випадку між ОСОБА_1 і Турійською районною державною адміністрацією укладено договір оренди земельної ділянки з метою ведення фермерського господарства, права й обов`язки землекористувача перейшли до фермерського господарства з дня його державної реєстрації, тобто у правовідносинах користування земельною ділянкою відбулася фактична заміна орендаря, фермерські господарства є юридичними особами, то їхні спори з іншими юридичними особами, зокрема, з органом державної влади, щодо користування земельними ділянками, наданими із земель державної або комунальної власності, підвідомчі господарським судам.

Аналогічні правові позиції викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 275/82/18 (провадження № 14-101цс19), від 13 березня 2018 року у справі № 348/992/16-ц (провадження № 14-5цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 272/1652/14-ц (провадження № 14-282цс18).

За змістом пункту 2 частини другої статті 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Пунктом 1 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства

З огляду на вказане суд дійшов висновку про наявність передбачених процесуальним законом підстав для закриття провадження у цій справі у зв`язку з тим, що вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 200, 255, 260, 261, 353, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в:

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Турійської районної державної адміністрації про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі закрити.

Роз`яснити позивачеві, що розгляд справи віднесено до юрисдикції Господарського суду Волинської області.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Турійський районний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий