Справа № 180/2295/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 р. Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Янжули О.С.

при секретарі - Котовій Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Марганець Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу № 180/2295/19 за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Дніпропетровської області про звільнення майна з-під арешту,-

В С Т А Н О В И В:

29 листопада 2019 року позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до прокуратури Дніпропетровської області про звільнення майна з-під арешту.

В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що у червні 2011 року старший слідчий Нікопольської міжрайонної природоохоронної прокуратури Поляков А.К. виніс постанову по кримінальній справі № 75109013 про накладення арешту на все майно, що належить йому, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , де б воно не знаходилося.

Постановою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 22.08.2011 року по справі № 1-260/11 кримінальну справу № 75109013 відносно нього - ОСОБА_1 по ч. 2 ст. 367 КК України закрито на підставі ст. 1 ч. 1 п «г» Закону України «Про амністію» від 08.07.2011 року.

Однак після закриття вищевказаної кримінальної справи арешт на все майно, що йому належить, де б воно не знаходилося, залишився незнятим.

У листопаді 2019 року він прийняв рішення продати автомобіль, який належить йому на праві особистої власності, однак при перереєстрації йому стало відомо, що на сьогоднішній день так і існує арешт на все його майно. Тому за захистом своїх прав та інтересів вимушений звернутися до суду. Просить суд звільнити з-під арешту все майно, яке належить йому ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на яке було накладено арешт постановою старшого слідчого Нікопольської міжрайонної природоохоронною прокуратурою Поляковим А.К. по кримінальній справі № 75109013 про накладення арешту на майно.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 274 ППК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою від 30 листопада 2019 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовільнити у повному обсязі.

Представник відповідача - прокурор відділу забезпечення представництва в суді прокуратури Дніпропетровської області Соколова Н.М., яка діє на підставі довіреності від 03.05.2019 року № 05/2-943/19 , 16 січня 2020 року надала суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд прийняти рішення відповідно до вимог діючого законодавства ( а.с. 22-24), в судове засідання не з`явилася.

Враховуючи вимоги ст.247 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести без фіксування судового засідання технічними засобами.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Частиною 2 ст.124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, що у червні 2011 року старшим слідчим Нікопольської міжрайонної природоохоронної прокуратури, молодшим радником юстиції - Поляковим А.К. винесено постанову про накладення арешту на майно по кримінальній справі № 75109013, якою було накладено арешт на все майно, належне ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , де б воно не знаходилося ( а.с.7).

Постановою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 22.08.2011 року по справі № 1-260/11 кримінальну справу відносно ОСОБА_1 по ч. 2 ст. 367 КК України провадженням закрито на підставі акту амністії - ст. 1 ч. 1 п «г» Закону України «Про амністію» від 08 липня 2011 року (а.с 8-9).

Однак, як зазначає позивач у позові і поясненнях, після закриття вищевказаної кримінальної справи арешт на все майно, що йому належить, де б воно не знаходилося, залишився незнятим. У листопаді 2019 року ОСОБА_1 прийняв рішення продати автомобіль, який належить йому на праві особистої власності, однак при переєстрації, йому стало відомо, що на сьогоднішній день так і існує арешт на все його майно. У зв`язку з цим позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Разом з тим, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів ( ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном, як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Нормами статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зокрема Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що в разі, якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК України 1960 року, спір щодо зняття арешту з майна є приватноправовим і має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Зі змісту правового висновку, сформульованого Верховним Судом, в постанові від 15.05.2019 року (справа № 372/2904/17-ц) випливає, що із припиненням кримінальної справи, арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Арешт майна у такому разі із заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обтяження права особи користуватися належним їй майном. Тому вимоги про звільнення майна з-під арешту виступають способом захисту права власності ( різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої ст. 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції.

Відповідно до висновку Великої палати Верховного Суду, викладеного у справі №911/1247/18 від 21.08.2019 року, вимоги про звільнення майна з-під арешту, що гуртуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до положень ст. 19 ЦПК України, статті 20 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної чи господарської юрисдикції.

Так, правова позиція відповідає висновкам, викладеним раніше Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц та Верховним Судом України у Постанові від 15 травня 2013 року № 6-26 цс13.

З інформації, наданої Марганецьким міським відділом державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) № 13.21-34/4627 від 17.01.20 р., на запит суду, вбачається, що згідно інформації Автоматизованої системи виконавчих проваджень, виконавче провадження стосовно боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за постановою старшого слідчого Нікопольської міжрайонної природоохоронної прокуратури Поляковим ОСОБА_2 на виконанні не перебувало, інші виконавчі провадження відносно нього на виконанні також не перебувають. Згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 , будь-які арешти Марганецьким міським ВДВС південно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) не накладались ( а.с. 26 ).

За вищевикладених обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача слід задовольнити, звільнити з-під арешту все майно, яке належить йому ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на яке було накладено арешт постановою старшого слідчого Нікопольської міжрайонної природоохоронною прокуратурою Поляковим А.К. по кримінальній справі № 75109013 про накладення арешту на майно.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.264ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

Судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючисьст.ст.4,10,12,13,19,28,76,81,141,247,259,263-265,268,274-277,279,352, 354-355 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до прокуратури Дніпропетровської області про звільнення майна з-під арешту - задовольнити.

Зняти арешт на все майно яке належить на праві при-ватної власності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладений постановою старшого слідчого Нікопольської міжрайонної природоохоронної прокуратури Поляковим А.К. по кримінальній справі № 75109013 про накладення арешту на майно.

Судові витрати залишити за позивачем ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Марганецький міський суд Дніпропетровської області.

Суддя: О. С. Янжула