Житомирський апеляційний суд
Справа №285/4839/18 Головуючий у 1-й інст. Коцюба О. М.
Категорія 3 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

за участю секретаря Кучерявого О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №285/4839/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 30 січня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Коцюби О.М. в м. Новограді-Волинському,

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , яку було замінено на належного відповідача - ОСОБА_2 , про усунення перешкод в користуванні власністю. Зазначала, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач є її сусідом та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . З відповідачем добросусідських відносин не склалося. Відповідач на відстані 0,2 та 0,4 від спільної огорожі та 1,5 м. від стіни її житлового будинку розташував тимчасову господарську споруду дерев`яний навіс у якому зберігається будівельний матеріал (дерев`яні дошки). Вказана господарська споруда створює пожежонебезпечну загрозу для її житлового будинку. Крім цього, надвірний туалет та компостна купа, в порушення Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць знаходяться на близькій відстані від стін та вікон її будинку та створюють незручності (різкі неприємні запахи). Також наявна тимчасова господарська споруда з якої відсутнє водовідведення та на межі посаджений виноградник який проростає на її територію, господарські споруди та роблять затінення. На підставі вищевикладеного позивач просила зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом прибирання компостної купи, демонтажу надвірного туалету та тимчасової господарської споруди дерев`яного навісу, у якому зберігається будівельний матеріал (дерев`яні дошки), встановлення водовідведення господарських споруд, та видалення кущів (виноградника), які розміщені на межі земельної ділянки за адресою:

АДРЕСА_1 суду Житомирської області від 30 січня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні власністю ОСОБА_1 шляхом демонтажу надвірної споруди туалету, що розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 . В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 140 грн 96 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Зокрема вказує, що судом не було надано оцінки обставинам, викладеним у відзиві на позовну заяву та не враховано спливу строків позовної давності. Туалет був побудований попередніми власниками в 1960 році, до моменту введення Правил благоустрою в дію.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, а тому апеляційним судом на предмет законності та обгрунтованості не перевіряється.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 є власником будинку та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 є власником будинку та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

З акту комісійного обстеження № 215 від 21.11.2018, складеного старшим інспектором благоустрою міста УЖКГ,Е та КВ Новоград-Волинської міської ради Балтаєвим А.В., інспектором благоустрою міста УЖКГ,Е та КВ Новоград-Волинської міської ради Бочковською А.М., фахівцем Головного управління Держпродспоживслужби в Житомирській області Мосійчук Л.А., вбачається, що на відстані 3.7 м від вікон житлового будинку ОСОБА_1 розташований надвірний туалет домоволодіння АДРЕСА_1 . Окрім цього, впритул до огорожі, на відстані 1 м від стіни будинку та 6 м від вікна будинку ОСОБА_1 розміщена компостна купа. Вказане суперечить вимогам ДБНУ «Планування і забудова територій» Б.2.2-12:2018 (табл.6.7) та п. 2.22 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць затверджених наказом МОЗ України № 145 від 17.03.2011 року.

Актом № 184 від 31.10.2019, складеним старшим інспектором благоустрою міста УЖКГ,Е та КВ Новоград-Волинської міської ради Балтаєвим А.В., встановлено, що за адресою: вул. Павла Сірагова, 15-а, м. Новоград-Волинський раніше інспекцією благоустрою міста проводилася перевірка за фактом порушення у сфері благоустрою міста. На момент огляду було встановлено, що раніше виявлені порушення у сфері благоустрою за адресою: АДРЕСА_1 , частково усунуто, а саме: кущі виноградної лози приведено в належний стан коріння та гілля не перетинають сусідню земельну ділянку ОСОБА_1 , дерев`яний навіс, у якому зберігається дошка, перенесений на відстань 1 м від межі сусідньої земельної ділянки, компостна купа демонтована, встановлено паркан із металевого профілю на межі земельних ділянок, який відповідає правилам ДБН Б 2.2-12:2018. Однак, не встановлено водовідведення із даху господарської споруди сараю, оскільки ОСОБА_1 не допускає його на свою ділянку для цих робіт. Також не перенесено надвірний туалет, оскільки він його використовує як запасний варіант, оскільки має санвузол в приміщені житлового будинку.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно до частин першої, третьої статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (частина друга статті 386 ЦК України).

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, в тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до частин другої, третьої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 виникло у ОСОБА_1 22 серпня 1996 року на підставі договору купівлі-продажу, який був укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . Із змісту договору купівлі-продажу вбачається, що будинок належав ОСОБА_4 на підставі договору забудови посвідченого Новоград Волинською державною нотаріальною конторою 26 жовтня 1967 року.

Відповідач ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 22 липня 2011 року набув право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 . АДРЕСА_1 .1 договору купівлі-продажу зазначено, що житловий будинок з прибудовою Аа№2 цегляний, загальною площею 81,8 кв.м., житловою площею 57,5 кв.м., до будинку належать: гараж Б, літня кухня Вв, убиральня Г, огорожа №1, навіс Д, літній душ Е.

З копії технічного паспорта виданого 23 червня 2011 року на житловий будинок по АДРЕСА_1 вбачається, що житловий будинок, прибудова, убиральня побудовані в 1960 році.

Отже, будинок, який на праві власності належить ОСОБА_1 побудований пізніше, ніж будинок відповідача.

Протягом 22 років після придбання нерухомого майна, ОСОБА_1 не зверталася до попередніх власників будинку з позовом про знесення вбиральні, яка на її думку побудована з порушенням будівельних норм.

Постановою Новоград-Волинського міськрайоного суду Житомирської області від 11 лютого 2019 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_5 до виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради про скасування постанови про адміністративне правопорушення. Скасовано постанову адміністративної комісії Новоград-Волинської міської ради у справі про адміністративне правопорушення №226 від 20.11.2018 щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 за ст.152 КУпАП України. Скасовуючи постанову, суд першої інстанції виходив з того, що Правила благоустрою території міста Новоград-Волинського були затверджені після спорудження вбиральні та іншим власником.

В Рішенні Конституційного суду України «Про офіційне тлумачення статей 58, 78, 79, 81 Конституції України та статей 243-21, 243-22,243-25 Цивільного процесуального кодексу України (у справі щодо несумісності депутатського мандата) « від 13 травн 1997 року, що зазначено стаття 58 Конституції України 1996 року закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Згідно ч.1 ст.15 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалася на Правила благоустрою території міста Новоград-Волинського, затверджені рішенням міської ради №391 від 05.11.2008 та Державні санітарні норми та правила утримання територій населених місць, затверджених наказом МОЗ України №145 від 17.03.2011 року.

Отже, зазначені нормативні акти прийняті, значно пізніше ніж побудований будинок з господарськими будівлями відповідача.

Таким чином, Правила благоустрою території міста Новоград-Волинського та Державні санітарні норми та правила утримання територій населених місць не поширюються на житловий будинок з господарськими будівлями, який побудований в 1960 році та зареєстрований за відповідачем у встановленому законом порядку, оскільки будинок побудований до моменту введення Правил благоустрою та Державних санітарних норм в дію.

Матеріали справи не містять доказів того, що туалет побудований ОСОБА_2 самовільно. Той факт, що ОСОБА_2 має санвузол в приміщенні житлового будинку, не є підставою для знесення туалету.

Відтак, рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні вимог про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом демонтажу надвірної споруди туалету.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги і ухваленням апеляційним судом рішення про відмову у задоволенні позову підлягають стягненню із ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 1057 грн 20 коп. судових витрат, понесених ним за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 30 січня 2020 року в частині задоволення позову та стягнення судого збору скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення .

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом демонтажу надвірної споруди туалету.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1057 грн 20 коп. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 08 липня 2020 року.

Головуючий

Судді