ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2020 року м. Чернівці

Справа № 713/1057/19

Провадження №22-ц/822/38/20

Чернівецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Литвинюк І. М.,

суддів: Владичана А.І., Перепелюк І.Б.

секретар - Тодоряк Г.Д.

за участю: позивача - ОСОБА_1 , представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 18 жовтня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, - орган опіки та піклування Вижницької районної державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні, спілкуванні з неповнолітньою дитиною, головуючий у І-й інстанції - Кириляк А.Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа - орган опіки і піклування Вижницької РДА, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні спілкуванні з неповнолітньою дитиною.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що в 2014 році одружився з відповідачкою та ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_4 . Починаючи з 2016 року, шлюбні відносини фактично припинились, а в 2017 році вони розлучилися. ОСОБА_3 разом з донькою переїхала проживати окремо від нього в м. Вашківці Вижницького району Чернівецької області, де проживають на даний час.

Цим же рішенням на користь відповідача на утримання доньки стягнуто аліменти, які він виплачує щомісячно.

Фактично з самого моменту розлучення між ними почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні доньки, її відвідуванні, створювалися штучні перешкоди зі сторони відповідача щодо неможливості його нормального спілкування з донькою.

Посилався на те, що з моменту розлучення всі намагання мирним шляхом врегулювати даний спір призводили до конфліктів, оскільки відповідачка перешкоджала йому нормально зустрічатися з донькою.

Зазначав, що Вижницька районна державна адміністрація винесла розпорядження № 02 від 05 січня 2018 року «Про встановлення порядку побачення ОСОБА_1 з малолітньою донькою ОСОБА_4 ». Даним розпорядженням встановлено порядок побачення для особистого спілкування батька з донькою, а саме: другі та четверті вихідні дні кожного місяця з 17-00 години п`ятниці по 17-00 годину неділі на житловій площі батька. Попереджено ОСОБА_1 про відповідальність за збереження життя, здоров`я і належне виховання малолітньої дочки ОСОБА_4 у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Однак відповідачка з моменту винесення розпорядження чинить перешкоди у побаченні батька та доньки та не виконує відповідне рішення районної державні адміністрації.

Просив зобов`язати ОСОБА_3 не чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною - ОСОБА_4 , та встановити для участі у вихованні і спілкуванні з неповнолітньою дочкою ОСОБА_4 такі способи участі: другі та четверті вихідні дні кожного місяця з 17-00 години п`ятниці до 17-00 годину неділі на житловій площі батька.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 18 жовтня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у спілкуванні з дитиною - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Встановлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такі способи участі: другі та четверті вихідні дні кожного місяця з 17-00 години п`ятниці по 17-00 годину неділі на житловій площі батька.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

На зазначене рішення відповідач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким встановити ОСОБА_1 для участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою дочкою ОСОБА_4 способи участі: один раз на місяць - остання неділя місяця, з 11-00 години до 15-00 годин у присутності матері, на житловій площі матері та дитини.

Посилається на те, що висновки, викладені в рішенні суду, не відповідають обставинам справи та суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи.

Зазначає, що причиною припинення сімейного життя слугувало те, що позивач не дбав про інтереси сім`ї, інтереси своєї дитини, негативно впливав на її виховання. ОСОБА_1 , який намагається бути начебто хорошим батьком, водночас не надає регулярно матеріальної допомоги своїй дитині, в результаті виникла заборгованість по аліментах. Донька ОСОБА_4 не бажає спілкуватися зі своїм батьком.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції врахував те, що форми й методи виховання дітей не повинні суперечити Конституції України, Конвенції про права дитини, Декларації прав дитини, Закону України «Про охорону дитинства», та прийняв до уваги розпорядження Вижницької РДА про участь батька у вихованні доньки від 05 січня 2019 року, а також надані в судовому засіданні пояснення позивача та відповідача.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що з 2014 по 2017 роки сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_4 .

На підставі виконавчого листа у справі №713/1838/16-ц, виданого 29 грудня 2016 року Вижницьким районним судом про стягнення аліментів, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 600 грн щомісячно, починаючи з 21 листопада 2016 року і до досягнення дитиною повноліття .

05 січня 2018 року Вижницькою районною державною адміністрацією винесено розпорядження № 02 «Про встановлення порядку побачення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з малолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Відповідно до цього розпорядження встановлено порядок побачення для особистого спілкування ОСОБА_1 з малолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме: другі та четверті вихідні дні кожного місяця з 17-00 години п`ятниці по 17-00 годину неділі на житловій площі батька. Попереджено ОСОБА_6 про відповідальність за збереження життя, здоров`я і належне виховання малолітньої дочки ОСОБА_4 у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращім інтересам дитини.

У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки і піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки і піклування є обов`язковим до виконання.

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Отже, законодавством України закріплено обов`язок того з батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. У іншого з батьків виникає зустрічний обов`язок не чинити цьому перешкоди.

Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування з малолітньою донькою, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з донькою, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, або обумовлювало його побачення з дитиною у присутності матері, колегією суддів не встановлено, відповідачем не доведено, а матеріали справи таких доказів не містять. В тому числі, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що позивач перебуває на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах, чи був засуджений за насильницькі злочини.

Враховуючи, що ОСОБА_3 чинить перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з їхньою спільною дитиною, колегія суддів вважає, що особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини, а тому визначений спосіб участі батька у вихованні малолітньої доньки, не суперечить інтересам дитини.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що такий спосіб участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з ним у повній мірі відповідатиме інтересам як батьків, так і дитини, а також є достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання доньки. Відповідачка не довела, що спілкування батька з дитиною без її присутності перешкоджатиме нормальному її розвитку.

Доводи апеляційної скарги про проведення зустрічей батька виключно у присутності матері є необґрунтованими, оскільки такі вимоги обмежують права батька та дитини на безперешкодне особисте спілкування.

Крім того, ОСОБА_3 , згідно з положеннями частини 2 статті 157 СК України, не довела неспроможність відповідача спілкуватися з дитиною та доглядати за нею самостійно, що могло б перешкоджати нормальному її розвитку.

Також, з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні малолітньої дитини, що буде відповідати, насамперед, інтересам дитини.

Згідно з частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що належних та допустимих доказів для спростування висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, передбачених статтями 76, 77, 78 ЦПК України, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення відповідно до ст. 376 ЦПК України, апеляційна скарга не містить.

Апеляційна скарга також не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив обставини справи, перевірив доводи учасників справи, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 18 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 20 січня 2020 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: А.І. Владичан

І.Б. Перепелюк