Справа № 461/7568/18 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/811/3160/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів:Савуляка Р.В., Приколоти Т.І.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , за участю третіх осіб - Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Христини Олегівни, Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Лілії Володимирівни, Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Бєлопольської Ірини Романівни, Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Пилипенка Юрія Пилиповича про визнання недійсними договору дарування частини квартири, договору купівлі-продажу квартири, іпотечного договору та визнання недійсним та скасування свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 про визнання недійсними договору дарування частини квартири, договору купівлі-продажу квартири, іпотечного договору та визнання недійсним та скасування свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно, покликаючись на те, що 11 вересня 2017 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір позики, предметом якого стала грошова сума 780 000,00 грн у строк до 25 вересня 2017 року. У зв`язку з неповерненням вчасно відповідачем грошових коштів 23 листопада 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з відповідним позовом. В ході розгляду справи ОСОБА_4 позовні вимоги визнав та заявив про готовність провести переоформлення належних йому 3/4 частин квартири АДРЕСА_1 , яке в подальшому не відбулося. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02 липня 2018 року позов ОСОБА_3 був задоволений та з ОСОБА_4 на його користь було стягнуто 780 000,00 грн. При зверненні позивача до виконавчої служби для примусового виконання рішення суду ним було з`ясовано, що 09 серпня 2018 року відповідач подарував належну йому частку своїй дочці ОСОБА_5 . Позивач вважає цей договір фіктивним та просить суд визнати його недійсним. Крім того, 06 листопада 2018 року між відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири, а 09 листопада 2018 року відповідно до договору між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 квартира передана в іпотеку. В подальшому позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог, покликаючись на те, що в процесі розгляду даної справи, стороні позивача стало відомо, що від ОСОБА_5 спірне майно перейшло у власність ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності від 29 жовтня 2018 року виданого в порядку ст.28 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначає, що 06 листопада 2018 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу спірного майна, а в подальшому відносно спірного майна ОСОБА_1 укладено договір іпотеки з ОСОБА_7 . Вважає правочини недійсними з тих самих підстав, що і договір дарування та просить їх скасувати як похідні.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 20 серпня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , за участю третіх осіб - Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Христини Олегівни, Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Лілії Володимирівни, Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Бєлопольської Ірини Романівни, Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Пилипенка Юрія Пилиповича про визнання недійсними договору дарування частини квартири, договору купівлі-продажу квартири, іпотечного договору та визнання недійсним та скасування свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно - відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що суд першої інстанції не належним чином, односторонньо та упереджено дослідив докази та обґрунтування, що були надані зі сторони позивача. Так, судом не було досліджено та встановлено справжність намірів сторін оскаржуваних правочинів. Відповідачі по справі в судове засідання не з`являлись, пояснень з приводу позовних вимог та обгрунтування в суді не надавали. Вважає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на той факт, що правочин був укладений між родичами, раптово, напередодні звернення стягнення боргу та у відношенні єдиного нерухомого майна ОСОБА_4 . Зазначає, що суд першої інстанції прийшов до неправомірного висновку в питанні необгрунтованості звернення позивача з позовом про визнання недійсними (з підстав їх фіктивності) правочинів, в яких він не був стороною. Судом не було враховано, що наявність рішення суду про стягнення боргу, за умови, що у боржника лише єдине нерухоме майно, на яке можливо звернути стягнення - є комплексом обставин, по яких можливо прийти до висновку, що продаж такого майна порушить інтереси кредитора, а отже є фіктивним, з підстав його направленості саме на ухилення від власних зобов`язань. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_6 подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін, оскільки таке ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (а.с.113-115 т.2).

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи. ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_8 подали до суду заяви про розгляд справи в їхню відсутність. Тому розгляд справи проводиться за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Судом установлено, що 09 серпня 2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір дарування ѕ часток квартири, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Х.О., зареєстрований в реєстрі за №373.

Згідно з п.1. Договору дарування часток квартири, дарувальник ( ОСОБА_4 ) передає безоплатно у власність, а обдаровувана ( ОСОБА_5 ) приймає у дарунок ѕ частки квартири АДРЕСА_1 .

За умовами п.7 Договору дарування ѕ часток квартири сторони підтверджують, що вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними, під опікою і піклуванням не перебувають, не страждають захворюваннями, що перешкоджають усвідомити суть цього договору, цей договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, укладення договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним і усвідомленим й відповідає їх внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому.

Згідно з п.8 Договору дарування ѕ часток квартири сторони розуміють, що за своєю природою договір дарування є безоплатним, а тому дарувальник не має права вимагати від обдаровуваної вчинення на його користь будь-яких дій майнового або немайнового характеру.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 09.08.2018 за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на ѕ часток квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування ѕ часток квартири від 09.08.2018.

29.10.2018 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, відповідно до ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», на підставі акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 26.10.2018, виданого приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Баіровою Н.М., номер виконавчого провадження 57522274, на підставі постанови про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 26.10.2018 видано свідоцтво, яким посвідчено, що ОСОБА_6 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 .

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 29.10.2018 за ОСОБА_6 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва від 29.10.2018.

06.11.2018 між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бєлопольською І.Р., зареєстровано в реєстрі за №3847, відповідно до якого продавець передає у власність покупцеві, а покупець приймає у власність квартиру АДРЕСА_1 , і зобов`язується сплатити за неї обумовлену суму відповідно до договору.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 06.11.2018 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 06.11.2018 року.

Таким чином, на даний час квартира АДРЕСА_1 , перебуває у власності ОСОБА_1 та є предметом іпотеки за нотаріально посвідченим договором від 09.11.2018, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 .

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом частини п`ятої ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, ЦК України фіктивним є що обумовлені ним.

Відповідно до змісту ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

У даній справі судом установлено, що правочин виконаний.

Відповідно ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Оспорюваний договір дарування укладено 09.08.2018 та нотаріально посвідчено. Цього ж дня обдарована ОСОБА_5 зареєструвала за собою право власності на квартиру у державноу реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Отже, квартира за договором дарування від 09.08.2018 у відповідній частці була передана ОСОБА_4 , а обдарованою - ОСОБА_5 прийнята у свою власність.

Від ОСОБА_5 спірне майно перейшло у власність ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності від 29.10.2018, виданого в порядку ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В. У подальшому на підставі договору укладеного 06.11.2018 між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 спірне майно перейшло у власність ОСОБА_1 , яка являється власником квартири АДРЕСА_1 на даний час належить.

Таким чином, встановивши, що обдарована, тобто відповідач ОСОБА_5 , набула право власності на дарунок - 3/4 часток квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується реєстрацію права власності за даною особою на зазначений об`єкт нерухомого майна, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що внутрішня воля сторін відповідала зовнішньому прояву, і настали реальні наслідки, зумовлені оспорюваним договором, тому відсутні правові підстави для визнання договору дарування фіктивним.

Ураховуючи, що позовні вимоги про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29 жовтня 2018 року на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 6101), виданого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В., визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 6101) від 06 листопада 2018 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бєлопольською І.Р., визнання недійсним іпотечного договору від 06 листопада 2018 року, предмет іпотеки квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 6101), укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Ю.П. є похідними від первинної позовної вимоги про визнання недійсним договору дарування 3/4 частини квартири, в задоволенні якої суд відмовив за безпідставністю, а відтак, відсутні підстави для задоволення позову в цілому.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено:10.12.2020

Головуючий

Судді