справа № 287/1861/20
провадження у справі № 2/0285/1432/20
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

16.12.2020 року м. Новоград-Волинський

Суддя Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області Літвин О.О., розглянувши матеріали

позовної заяви ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 ,

до Територіального сервісного центру МВС №1844,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Приватне підприємство «Виробничо-комерційна фірма «Автопостач»

про визнання права власності на майно, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернулася до Олевського районного суду Житомирської області з вказаним позовом до відповідача, в якому просить визнати за її неповнолітньою донькою ОСОБА_2 право власності на вантажний автомобіль ЗІЛ-131, 1982 року випуску, двигун № НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_2 .

Ухвалою Олевського районного суду Житомирської області від 30.10.2020 дана цивільна справа була передана за підсудністю до Новоград-Волинського міськрайонного суду.

Подана позовна заява не відповідає вимогам ст.177 ЦПК України, оскільки позивачем сплачений судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп., з посиланням на ту обставину, що спір є немайновим. Проте під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якого виступає благо, що не піддається грошовій оцінці. Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори про визнання права власності на будь-яке майно. Наслідком задоволення таких вимог та виконання судового рішення є підтвердження права власності позивача на майно, його володіння та інші форми використання останнього. Отже, позовні вимоги про визнання права власності на вантажний автомобіль, носять майновий характер, і розмір ставки судового збору за їх подання визначається на підставі ст.4 Закону України «Про судовий збір», виходячи з дійсної вартості рухомого майна.При цьому вартість майна це грошова сума, за яку це майно може бути придбане у даній місцевості на момент пред`явлення позову, і суд не повинен визначати його вартість за відповідними вимогами, оскільки за приписами цивільно-процесуального законодавства України такий обов`язок покладається на позивача.

Остаточне визначення в процесі розгляду справи ціни позову (дійсної вартості спірного майна), а отже, і суми судового збору, здійснюється судом із наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як слідує з доданих до позовної заяви документів, предметом спору є рухоме майно вантажний автомобіль ЗІЛ-131, 1982 року випуску.

Оскільки позивачем у позовній заяві не зазначена ціна позову, не надано доказів про дійсну вартість предмету спору станом на день звернення до суду з даним позовом (станом на жовтень 2020 року), у відповідності до ч.2 ст.176 ЦПК України позивачу слід визначити розмір судового збору в сумі 2 000 грн., недоплачена сума судового збору в такому разі становитиме 1 159,2 грн. (з урахуванням вже сплаченої суми судового збору 840,8 грн.)

На думку суду, визначення позивачці розміру судового збору не свідчить про занадто формальне ставлення до передбачених законом вимог та в жодному разі не робить суд недоступним для неї, яка потребує судового захисту, не є перешкодою їй в доступі до правосуддя, оскільки останній в контексті п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений ЦПК. Процесуальні дії судді чітко врегульовані нормами ЦПК, які повинні правильно розумітися сторонами і застосовуватися, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду.

Сплата судового збору згідно закону здійснюється через банківські установи чи поштові відділення зв`язку за рахунок платника.

Невірне визначення характеру позовних вимог та не зазначення ціни позову, що призвело до недоплати судового збору, є недоліком позовної заяви, а тому до неї повинні застосовуватися вимоги, передбачені ст.185 ЦПК.

За таких обставин позовна заява підлягає залишенню без руху з наданням позивачці строку для можливості усунення її недоліків.

Керуючись статтями 175-177, 185, 258, 260 ЦПК України, ст.4 Закону України «Про судовий збір»

УХВАЛИЛА:

Позовну заяву ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , до Територіального сервісного центру МВС №1844 про визнання права власності на майно залишити без руху.

Надати ОСОБА_1 строк терміном десять днів з дня отримання копії цієї ухвали для доплати судового збору в сумі 1 159,2 грн. та роз`яснити їй, що у випадку невиконання вимог ухвали у встановлений строк, позовна заява буде повернута.

Роз`яснити, що оригінал квитанції (платіжного доручення) про сплату судового збору, має бути поданий безпосередньо до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області.

Ухвала щодо визначення розміру судових витрат може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня отримання її копії.

Суддя О.О.Літвин