Справа № 461/3233/19 Головуючий у 1 інстанції: Городецька Л.М.
Провадження № 22-ц/811/2284/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Куцика І.Б.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 -

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 31 травня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , вважаючи незаконними дії та бездіяльність старшого державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Перетятко Г.В., звернулися до суду з позовною заявою, зі змісту якої вбачається, що ними фактично оскаржуються дії та бездіяльність державного виконавця, постанова старшого державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Перетятко Г.В. від 01.04.2019 року про відкриття виконавчого провадження ВП №58754902 та інші постанови, винесені у цьому виконавчому провадженні.

В обґрунтування вимог посилалися на те, що 01.04.2019 року, старшим державним виконавцем Галицького відділу ДВС міста Львів ГТУЮ у Львівській області Перетятко Г.В., винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №58754902. Однак така постанова, на їх думку, є незаконною, оскільки щодо ОСОБА_2 вже було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, а відтак, державний виконавець самовільно змінила постанову від 18.02.2019 року та не виконала ухвали Верховного Суду від 25.03.2019 року про відкриття касаційного провадження. На їх думку, державний виконавець незаконно винесла постанови про відкриття виконавчого провадження по одному судовому рішенню щодо двох осіб. Крім того, державним виконавцем Перетятко Г.В. 01.04.2019 року винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №58754902. На думку скаржників ця постанова є також незаконною, оскільки винесена без урахування положень ч.7 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої, у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника. У зв`язку із вищенаведеним просили суд ухвалити рішення про порушення прав людини ОСОБА_1 , ОСОБА_2 при відкритті виконавчого провадження, незважаючи на ухвалу Верховного Суду від 25 березня 2019 року, якою зупинено виконання постанови Львівського апеляційного суду від 18.02.2019 року; встановити факт незаконного відкриття виконавчого провадження постанова ВП №58754902 від 01.04.2019 року до ОСОБА_2 , змінивши самовільно рішення суду, зобов`язавши стягнути двічі одну і ту ж суму; прийняти окрему ухвалу про незаконні дії старшого державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Перетятко Г.В., яка не виконала норм гарантованого права та норм матеріального права при проведенні виконавчих дій до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , незважаючи на законну дію ухвали Верховного Суду від 25.03.2019 року; зобов`язати Державне казначейство України відповідно до ст. 56 Конституції України виплатити моральну шкоду ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в розмірі 4173 кожному, завдану діями та бездіяльністю старшого державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Перетятко Г.В. та матеріальну шкоду в розмірі 3563.00 грн. кожному, яку незаконно призначила до стягнення.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 31 травня 2019 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалу суду оскаржили ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі посилаються на те, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповно з`ясованих обставинах справи. Вказують, що ухвалою Верховного Суду від 25 березня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та за доповненнями до касаційної скарги адвоката Сенька Миколи Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на рішення Галицького районного суду від 24 листопада 2016 року та на постанову Львівського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року в справі за позовом Львівського міського комунального підприємства по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа Галицька районна адміністрація Львівської міської ради, Львівська міська рада про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги. Дана ухвала оприлюднена 01.04.2019 року, а тому старшим державним виконавцем Галицького відділу ДВС міста Львів ГТУЮ у Львівській області Перетятко Г.В. при винесенні 01.04.2019 року постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №58754902 порушено ст. 18 ЦПК України, ст. 129 Конституції України, а також ст.3 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначають, що судом не було враховано вимоги п.1 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якого виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили. Також посилаються на те, що 18.04.2019 року ними було отримано лист з виконавчої служби з постановою державного виконавця ВП №58755224 від 02.04.2019 року про стягнення з ОСОБА_2 суми в розмірі 3563 грн., яка ними була оскаржена до суду. Згодом ним було отримано ще одну постанову ВП №56754902 від 11.04.2019 року про виправлення помилки, а саме, у цій постанові боржником зазначено ОСОБА_1 , а стягнення призначено з ОСОБА_2 . Звертають увагу суду на те, що початку проведення виконавчих дій має передувати належне повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження, без отримання копії такої постанови виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії, оскільки копії постанов про відкриття виконавчого провадження скаржники не отримували, а відтак дії державного виконавця суперечать вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Крім того вказують, що в судовій практиці містяться випадки задоволення судами вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої діями та бездіяльністю виконавчої служби, проте суд першої інстанції, всупереч постанові ВСУ №6-48цс13 від 11.09.2013 року, не вважав можливе здійснити таке стягнення. Просять ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги заяви в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , їх представника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з правомірності дій старшого державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Перетятко Галини Володимирівни при примусовому виконанні виконавчого листа, виданого 11.03.2019 року Галицьким районним судом м. Львова у справі №461/12597/15-ц про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ЛМКП «Айсберг» заборгованості по 3563,00 грн. з кожного.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Так, згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у Галицькому відділі ДВС м.Львів перебуває виконавче провадження №58754902 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 11.03.2019 року Галицьким районним судом м. Львова у справі №461/12597/15-ц про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ЛМКП «Айсберг» заборгованості по 3563,00 грн. з кожного.

Постановою старшого державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Перетятко Галини Володимирівни від 01 квітня 2019 року відкрито виконавче провадження №58754902 з виконання виконавчого листа, виданого 11.03.2019 року Галицьким районним судом м.Львова у справі №461/12597/15-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ЛМКП «Айсберг» 3563,00 грн. заборгованості.

Крім того, постановою старшого державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Перетятко Галини Володимирівни від 11 квітня 2019 року про виправлення помилки у процесуальному документі, внесено виправлення до документу - постанови про відкриття виконавчого провадження, після слова «стягнути з ОСОБА_2 на користь ЛМКП «Айсберг» 3563,00 грн.» замінено такими словами: «стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь ЛМКП «Айсберг» по 3563,00 грн. з кожного заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з липня 2010 року по серпень 2015 рік».

Постановою старшого державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Перетятко Галини Володимирівни від 01 квітня 2019 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №58754902.

З матеріалів справи вбачається, що постановою старшого державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Перетятко Галини Володимирівни від 11 квітня 2019 року зупинено виконавче провадження ВП №58754902 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 34, ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки ухвалою Верховного Суду від 25.03.2019 року у справі №461/12597/15-ц відкрито касаційне провадження, цією ж ухвалою зупинено виконання постанови Львівського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року до завершення розгляду касаційної скарги.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Згідно з ч. 5 ст. 26 Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

З матеріалів справи вбачається, що 29.03.2019 року ЛМКП по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» звернулося до Галицького ВДВС м. Львова із заявою про відкриття виконавчого провадження.

За заявою ЛМКП «Айсберг» старшим державним виконавцем Галицького ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області 01.04.2019 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, ВП №58754902.

В цей же день Верховним Судом була оприлюднена ухвала про відкриття касаційного провадження та зупинення виконання постанови Львівського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року до завершення розгляду касаційної скарги.

Конкретного часу винесення старшим державним виконавцем Галицького ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області постанови про відкриття виконавчого провадження та оприлюднення ухвали Верхового Суду від 25 березня 2019 року, матеріали справи не містять, а тому неможливо зробити висновок чи передувало оприлюднення ухвали Верховного Суду від 25 березня 2019 року винесенню постанови старшого державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, так як винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження та оприлюднення ухвали відбулося в один і цей же день.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надали належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що старшому державному виконавцю Галицького ВДВС ГТУЮ у Львівській області Перетятко Г.В. на момент винесення нею постанови про відкриття виконавчого провадження 01.04.2019 року достовірно було відомо по винесення Верховним Судом 25 березня 2019 року ухвали про відкриття касаційного провадження та зупинення виконання постанови Львівського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року до завершення розгляду касаційної скарги.

За вищенаведеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який дійшов до вірного та обґрунтованого висновку про відсутність доказів незаконності дій державного виконавця при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження.

Той факт, що державним виконавцем винесено оскаржувані постанови про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника 01.04.2019 року, за наявності ухвали Верховного Суду від 25.03.2019 року про відкриття касаційного провадження у справі №461/12597/15-ц, не свідчить про незаконність дій виконавця, адже про ухвалу вказану вище, виконавець дізнався після 01.04.2019 року, після чого зупинив виконавче провадження шляхом винесення постанови та припинив будь-які дії з виконання рішення суду, що свідчить про відсутність порушення прав ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Частина 2 ст. 34 цього ж Закону передбачає, що виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині першій цієї статті, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову.

Тобто, виконавець зупиняє виконавче провадження після того, як йому стало відомо про наявність передбачених законом підстав для зупинення виконавчого провадження, що і було зроблено старшим державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Перетятко Г.В.

Слід зазначити, що відповідно до ч.4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження, яким є, в тому числі і боржник, зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 01 квітня 2019 року повідомили державного виконавця про ухвалу Верховного Суду від 25 березня 2019 року.

Згідно з ч. 7 ст. 48 Закону, у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Наданими державним виконавцем у розпорядження суду документами встановлено, що останній вживав заходів щодо виявлення майна боржника, однак, іншого майна боржника, окрім житла, не виявлено.

Крім того, арешт, накладений виконавцем на майно боржника, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах, протягом строку, на який виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, не знімається, крім випадку, передбаченого пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У період зупинення вчинення виконавчих дій виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходів до розшуку боржника (його майна) або проведення перевірки його майнового стану (ч.4 ст.35 Закону).

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Таким чином, при винесенні оскаржуваних постанов держаний виконавець діяв у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» в межах наданих йому Законом повноважень з метою виконання судового рішення, що набрало законної сили і підлягало до виконання.

Оскільки постанова Львівського апеляційного суду від 18.02.2019 року, з врахуванням положень ст. 384 ЦПК України, набрала законної сили з дня її прийняття, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими доводи апелянтів про те, що виконавчий документ підлягав поверненню, оскільки судове рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, як вважають апелянти, не набрало законної сили.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних та обгрунтованих висновків суду першої інстанції про безпідставність вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовною заявою, а не зі скаргою на дії старшого державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Перетятко Г.В., просили ухвалити рішення про порушення прав людини ОСОБА_1 , ОСОБА_2 при відкритті виконавчого провадження, незважаючи на ухвалу Верховного Суду від 25 березня 2019 року, якою зупинено виконання постанови Львівського апеляційного суду від 18.02.2019 року; встановити факт незаконного відкриття виконавчого провадження постанова ВП №58754902 від 01.04.2019 року до ОСОБА_2 , змінивши самовільно рішення суду, зобов`язавши стягнути двічі одну і ту ж суму; прийняти окрему ухвалу про незаконні дії старшого державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Перетятко Г.В., яка не виконала норм гарантованого права та норм матеріального права при проведенні виконавчих дій до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , незважаючи на законну дію ухвали Верховного Суду від 25.03.2019 року; зобов`язати Державне казначейство України відповідно до ст. 56 Конституції України виплатити моральну шкоду ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в розмірі 4173 кожному, завдану діями та бездіяльністю старшого державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Перетятко Г.В. та матеріальну шкоду в розмірі 3563.00 грн. кожному, яку незаконно призначила до стягнення.

Незважаючи на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовною заявою, з її змісту вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично не погоджуються з діями та бездіяльністю старшого державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Перетятко Г.В., з постановою про відкриття виконавчого провадження та іншими постановами, винесеними виконавцем при примусовому виконанні постанови Львівського апеляційного суду від 18.02.2019 року.

Як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ствердили про те, що ними фактично оскаржуються дії та бездіяльність виконавця, постанова про відкриття виконавчого провадження, та інші постанови, винесені виконавцем при примусовому виконанні постанови Львівського апеляційного суду від 18.02.2019 року, а подання ними позовної заяви, а не скарги, яка подається в порядку, передбаченому ч.1 ст. 447 ЦПК України, зумовлене відсутністю у них юридичної освіти та відсутністю коштів для того, щоб скористатися правничою допомогою. Просили розглядати позовну заяву, як скаргу.

Як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 наполягали на тому, що ними фактично подана скарга на дії та бездіяльність виконавця, на постанову про відкриття виконавчого провадження, та інші постанови, винесені виконавцем при примусовому виконанні постанови Львівського апеляційного суду від 18.02.2019 року, і за таких обставин суд першої та апеляційної інстанції, враховуючи зміст вимог, обґрунтування вимог, зазначених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розглядав подану ними позовну заяву, як скаргу на дії та бездіяльність старшого державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Перетятко Г.В., на винесені нею постанови при здійсненні виконавчого провадження, оскільки, як вбачається зі змісту заяви, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вважають, що рішенням, дією, бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення порушено їхні законні інтереси, права та свободи.

Відповідно до ч.2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки розгляд судом першої інстанції позовної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як скарги, не призвів до неправильного вирішення судом першої інстанції даної справи, оскаржувана ухвала суду не підлягає скасуванню.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 31 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 23.01.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.