Справа № 502/1737/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області у складі:

судді Балана М.В.,

за участю секретаря судового засідання Урсул Г.К.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

за наявними у справі матеріалами

цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4

про

визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , виданого 07.08.2008 року Виконавчим комітетом Лісківської сільської ради Кілійського району Одеської області встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності належить по Ѕ частині житлового будинку по АДРЕСА_1 . У вищезазначеному будинку на даний час, окрім позивачів, зареєстровані також: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 діти. Однак, протягом тривалого часу, зазначені особи не проживають за вищезазначеною адресою, не користуються нашим майном та не мають там особистих речей. Наразі позивачі хочуть продати даний будинок, однак реалізувати своє право вони не можуть, так як за вищезазначеною адресою зареєстровані відповідачі.

Ухвалою судді від 11 грудня 2020 року відкрито спрощене провадження у справі, про що повідомлені сторони.

Позивачі у судове засідання не з`явились, в матеріалах справи знаходиться заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

27.11.2020 року до канцелярії суду надійшла заява від ОСОБА_4 , згідно якої вона просить провести судове засідання за її відсутності, з позовними вимогами згодна у повному обсязі.

14.12.2020 року до канцелярії суду надійшла заява від ОСОБА_3 , згідно якої він просить провести судове засідання за йоговідсутності, з позовними вимогами погоджується у повному обсязі.

На підставі вищезазначеного суд ухвалює рішення за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою, в порядку передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Як зазначено у ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши позовну заяву та надані докази по справі, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

Відповідно до акту обстеження по факту проживання (не проживання) особи, зроблений депутатом Кілійської міської ради ОСОБА_5 05.08.2020 року, за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а фактично проживають: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Відповідно до акту обстеження по факту проживання (не проживання) особи, зроблений депутатом Кілійської міської ради ОСОБА_5 , за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а фактично проживають: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ..

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виготовлений КП «Районне бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 07.08.2008 року, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 Ѕ частка, та ОСОБА_1 Ѕ частка, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , виданого 07.08.2008 року Виконавчим комітетом Лісківської сільської ради Кілійського району Одеської області.

Як зазначено в свідоцтві про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , виданого 07.08.2008 року Виконавчим комітетом Лісківської сільської ради Кілійського району Одеської області, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 Ѕ частка, та ОСОБА_1 Ѕ частка.

Як вбачається з копії будинкової книги за адресою: АДРЕСА_1 , постійно проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , тоді як ОСОБА_4 та ОСОБА_6 зазначені як постійно проживають за кордоном.

Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Кілійської міської раді 12.08.2020 року, згідно домової книги за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано четверо осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , але фактично проживають двоє: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ..

В технічному паспорті на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: АДРЕСА_1 , виданий рос. «БТИ» 14.04.2008 року, власниками будинку зазначені ОСОБА_2 Ѕ частка, та ОСОБА_1 Ѕ частка.

При ухваленні рішення судом застосовано наступні норми права:

Ст. 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317 ЦК України передбачають здійснення власником права власності за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками, справи не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

При цьому із змісту ч. 1 ст. 402 ЦК України вбачається, що право користування чужим майном може бути встановлене договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Зміст ст. 405 ЦК України передбачає, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом. Право користування житлом втрачає член сім`ї власника у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР - при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно ст. 72 ЖК УРСР - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 163 ЖК УРСР - у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї в будинку /квартирі/ приватного житлового фонду, за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Зважаючи на встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів щодо визнання відповідачів таким, що втратили право на користування житловим будинком є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки вони не проживають у житловому приміщенні, в якому зареєстровані їх місце проживання протягом тривалого часу.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 259, 263-265, 279, 280-282 ЦПК, ст. ст. 316, 317, 391 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Кілійського районного суду М. В. Балан