Справа № 344/2963/18
Провадження № 22-ц/4808/50/20
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.

за участю секретаря Турів О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене суддею Бабій О.М. 30 вересня 2019 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 30 вересня 2019 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Траст ФІНАНС» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У липні 2011 року Публічне акціонерне товариство «ФОЛЬКСБАНК» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивували тим, що 31.01.2007 року між ПАТ «ФОЛЬКСБАНК» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №06-2/17Ф, а 20.08.2007 року - Додаток №4 до нього, згідно якого позивач надав відповідачу ОСОБА_1 кредит в сумі 150000,00 доларів США з кінцевим строком погашення не пізніше 30.01.2014 року, сплатою процентів за користування в розмірі 13% річних, а у випадку виникнення простроченої заборгованості за кредитом, частиною кредиту чи процентами - 18% річних.

Згідно з Договором поруки від 17.04.2009 року №06-2/17Ф ОСОБА_2 виступив поручителем ОСОБА_1 та зобов`язався відповідати перед банком за порушення нею зобов`язань за Кредитним договором.

ОСОБА_1 було допущено порушення умов Кредитного договору, допущено прострочену заборгованість по процентах та кредиту, внаслідок чого банком було прийняте рішення про дострокове стягнення боргу та 23.05.2011 року направлено відповідні вимоги, які залишилися без відповіді та задоволення.

Станом на день подачі позову заборгованість по вказаному кредитному договору складала 146613,65 доларів США, що еквівалентно 1168657,40 грн., а саме: заборгованість по кредиту - 116668,40 доларів США, заборгованість по процентах - 23414,13 доларів США, пеня (згідно п.п. 6.2, 6.3 договору) - 6351,12 доларів США.

Просили стягнути вказану суму боргу на користь ПАТ «ФОЛЬКСБАНК» з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в солідарному порядку.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 06.08.2012 року позов ПАТ «ФОЛЬКСБАНК» було задоволено.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 18.04.2018 року заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 06.08.2012 року скасовано, призначено справу до розгляду в загальному порядку з викликом сторін у підготовче засідання.

10.10.2018 року справу передано судді Бабій О.М.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 04.03.2019 року замінено позивача у справі Публічне акціонерне товариство «ФОЛЬКСБАНК» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Траст ФІНАНС».

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 16.04.2019 року заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Траст ФІНАНС» про збільшення позовних вимог від 16.04.2019 року залишено без розгляду.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 30.09.2019 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Траст ФІНАНС» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Траст ФІНАНС» заборгованість за Кредитним договором №06-2/17Ф від 31 січня 2007 року в розмірі 141082 долара США 53 цента, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 15 липня 2011 року еквівалентно 1124427 грн. 76 коп., з яких: 116668,40 дол. США - заборгованість за кредитом, 23414,13 дол. США. - заборгованість по процентам, 1000 дол. США - пеня. В задоволенні решти вимог позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Траст ФІНАНС» 1700 грн. державного мита та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині стягнення з ОСОБА_1 в користь ТОВ «Фінансова компанія «Траст ФІНАНС» заборгованості за Кредитним договором №06-2/17Ф від 31 січня 2007 року в розмірі 141082 долара США 53 цента, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 15 липня 2011 року еквівалентно 1124427 грн. 76 коп., 1700 грн. державного мита та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

На її думку, суд взяв до уваги невірний розрахунок суми заборгованості по кредитному договору, наданий представником ТОВ «Фінансова компанія «Траст ФІНАНС», оскільки в ньому відсутні дані про сплату заборгованості в період з лютого 2007 року по грудень 2007 року (включно) та окремі платежі за серпень 2008 року, січень, листопад, грудень 2009 року. Зокрема зазначає, що нею було сплачено за вказаний період кошти в сумі 11945,16 доларів США, які в розрахунку позивача не зазначені, про що вона зазначала в суді першої інстанції та долучала відповідні квитанції.

Також вказує, що неодноразово зверталася в банк з проханням зробити звірку розрахунку по погашенню кредиту, оскільки банк часто змінював реквізити рахунків, а в графі квитанції, де мало бути зазначено «погашення кредиту», було вказано «обмін валюти». Також під час сплати відсотків їй чомусь надавались по три квитанції з однією датою погашення, і такі кошти зараховувалися на різні рахунки. Так було сплачено проценти по кредиту з хибним призначенням платежу на суму 4754,96 доларів США.

Вважає, що суд не взяв до уваги, що в довідці про розрахунок і стан заборгованості, поданій позивачем 16.04.2019 року, в графі «видача кредиту» зазначена сума 182468 доларів США, що не відповідає дійсності, так як згідно договору спочатку їй було відкрито кредитну лінію на суму 40000 доларів США, а пізніше збільшено до 150000 доларів США, якою вона не скористалась в повному обсязі.

Даний кредит надавався як споживчий, а тому повернення кредиту, відсотків та пені мали проводитись у гривнях.

Крім того вважає, що судом не встановлено належним чином дійсність факту правонаступництва від ПАТ «ФОЛЬКСБАНК» до ПАТ «ВіЕс Банк» і в подальшому до ТОВ «Фінансова компанія «Траст ФІНАНС», оскільки в матеріалах справи відсутні належним чином завірені копії відповідних документів.

Договір відступлення права вимоги від ПАТ «ВіЕс Банк» до ТОВ «Фінансова компанія «Траст ФІНАНС» датований 29.12.2017 року, а в судовому засіданні 18.04.2018 року та у вересні 2018 року ще був присутній представник ПАТ «ВіЕс Банк» Матієвський С., а заява про заміну сторони подана до суду 21.01.2019 року.

Також в копії договору відступлення права вимоги директором зазначений Ільяшов Б.М. , а в довіреності на право представлення інтересів банку, виданої на ім`я Архіпова О.В. - Іляшов Б.М .

Викликає сумніви в апелянта і довірена особа позивача адвокат Архіпов О.В., оскільки дані про нього відсутні в Єдиному реєстрі адвокатів України.

Крім наведеного зазначає, що вже після постановлення судом рішення їй стало відомо, що у провадженні ДВС м. Івано-Франківська є відкрите виконавче провадження за виконавчим написом №1157 від 21.04.2017 року про стягнення з неї на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованості в сумі 5971236,11 грн. по цьому ж кредитному договору. Дане виконавче провадження було відкрите 19.10.2017 року, а вже 29.12.2017 року укладена угода про відступлення права вимоги між ПАТ «ВіЕс Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Траст ФІНАНС».

Щодо судового збору вказує, що вона є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та відповідно до ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору в усіх інстанціях.

На підставі наведеного вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного дослідження обставин справи. Просить дане рішення скасувати в частині задоволення вимог про стягнення з неї боргу та судових витрат, ухвалити нове рішення про відмову в позові в цій частині.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 21.11.2019 року доповнення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 до апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 30 вересня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Траст ФІНАНС» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт та її представник в режимі відеоконференції, відповідач ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримали.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи; в попередньому судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскільки судове рішення оскаржується в частині задоволення позовних вимог та стягнення судових витрат по справі, то відповідно до положень частини першої ст. 367 ЦПК України законність судового рішення, ухваленого у іншій частині, апеляційний суд не перевіряє.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 31.01.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Електрон Банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №06-2/17Ф.

Згідно п.п. 1.1-1.2 Договору банк зобов`язувався відкрити позичальнику кредитну лінію в сумі 40000,00 доларів США строком на 5 років на поновлювальній основі для споживчих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю. Надання коштів по кредитній лінії здійснюється банком виключно окремими частинами (траншами) на письмову вимогу позичальника в межах вищезазначеної суми кредитної лінії (ліміту) та оформляється окремою додатковою угодою до цього договору. При цьому строк користування окремим траншем кредиту не може перевищувати 1 року.

Відповідно до п.п. 1.3-1.5 Договору позичальник зобов`язувався повернути банку основну суму заборгованості по кожному траншу кредитної лінії та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строк до 1 року в порядку, передбаченому кредитним договором; забезпечити повне погашення заборгованості по кредиту та нарахованих процентах за користування кредитними коштами в строк до 30.01.2012 року в порядку, передбаченому кредитним договором на умовах погашення згідно з графіком зменшення ліміту, визначеним в додатку №1 до даного договору. Процента ставка за користування траншами кредитної лінії встановлювалася в розмірі 13,00% річних. У випадку виникнення простроченої заборгованості за кредитом або частиною кредиту (траншем) та/або процентами, процент за користування кредитом встановлюється в розмірі 18% річних. Після повного погашення простроченої заборгованості процентна ставка встановлюється в розмірі 13% річних.

Згідно п.п. 2.1-2.3 Договору виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором забезпечується іпотекою трьохкімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 81,5 кв.м. з підвальним приміщенням площею 28,0 кв.м., що належить ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 згідно з договором іпотеки. Виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором може забезпечуватись в майбутньому будь-якими іншими видами забезпечення, встановленими ЦК України. Кредит, наданий банком, забезпечується всім належним позичальнику майном та коштами, на які може бути звернено стягнення в порядку, встановленому законодавством України.

Згідно п.п. 6.2-6.3 Договору за несвоєчасне (неналежне) повернення кредиту або його частини та за несвоєчасну (неналежну) сплату процентів за користування кредитом позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, обрахованої від суми боргу за кожен день прострочення виконання (т. 1, а.с. 6-9).

20.08.2007 року ВАТ «Електрон Банк» та ОСОБА_1 було підписано Додаток №4 до Кредитного договору №06-2/17Ф, яким внесено зміни в п.п. 1.1, 1.4, 2.1, 3.1, 5.1.2, 5.2.3, 5.2.7 Кредитного договору, зокрема, збільшено суму кредитної лінії до 150000,00 доларів США строком на 7 років на поновлювальній основі; встановлено строк для повного погашення заборгованості по кредиту та нарахованих процентах за користування кредитними коштами до 30.01.2014 року в порядку, передбаченому кредитним договором на умовах погашення згідно з графіком зменшення ліміту, визначеним в додатку №5 до даного договору; виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором забезпечується іпотекою трьохкімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 81,5 кв.м. з підвальним приміщенням площею 28,0 кв.м. згідно з договором іпотеки, іпотекою двохкімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 43,86 кв.м. згідно з договором іпотеки та іпотекою кафе-колиби №1 із земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1, а.с. 10), а також Додаток №5 до Кредитного договору №06-2/17Ф, яким встановлено графік зменшення ліміту кредитної лінії згідно Кредитного договору (т. 1, а.с. 11-12).

Згідно Додатку №6 до Кредитного договору №06-2/17Ф, підписаного сторонами 20.08.2007 року, надання коштів по кредитній лінії здійснюється банком виключно окремими частинами (траншами) на письмову вимогу позичальника в межах вищезазначеної суми кредитної лінії (ліміту). Позичальник зобов`язувався повернути банку основну суму заборгованості по кожному траншу кредитної лінії та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строк та в порядку, передбаченому кредитним договором (т. 1, а.с. 13).

Встановлено також, що 17.04.2009 року між Відкритим акціонерним товариством «ФОЛЬКСБАНК», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки №06-2/17Ф, відповідно до якого поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором солідарно із боржником в повному обсязі за своєчасне виконання боржником зобов`язань за Кредитним договором №06-2/17Ф від 31.01.2007 року (т. 1, а.с. 14-15).

23.05.2011 року ПАТ «ФОЛЬКСБАНК» звернулося до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з повідомленням-вимогою про дострокове повернення кредиту, а саме: 82225,40 доларів США - основного боргу, 34443,00 доларів США - простроченого боргу, 20537,38 доларів США - простроченої заборгованості за процентами, 0,00 грн. - простроченої комісії, а також заборгованості за процентами, пенею та штрафними санкціями, що будуть нараховані по день повного погашення заборгованості по Кредитному договору (т. 1, а.с. 16-17).

Згідно наданого ПАТ «ФОЛЬКСБАНК» розрахунку загальної заборгованості станом на 15 липня 2011 року розмір заборгованості позичальника перед Банком становить 146613,65 доларів США, з яких 116668,40 доларів США - заборгованість за кредитом, 23414,13 доларів США - заборгованість по процентах, 6351,12 доларів США - пеня (т. 1, а.с. 18-19).

Як вбачається з копії Статуту Публічного акціонерного товариства «ФОЛЬКСБАНК», ПАТ «ФОЛЬКСБАНК» є правонаступником усіх прав та обов`язків ВАТ «ФОЛЬКСБАНК», перейменованого згідно з рішенням позачергових Загальних зборів акціонерів (Протокол №39 від 03.08.2009 року) у зв`язку із приведенням діяльності ВАТ «ФОЛЬКСБАНК» у відповідність до вимог ЗУ «Про акціонерні товариства» №514-IV від 17.09.2008 року. ВАТ «ФОЛЬКСБАНК» в свою чергу є правонаступником усіх прав та обов`язків ВАТ«Електрон Банк», перейменованого згідно з рішенням Загальних зборів акціонерів (Протокол №36 від 03.04.2008 року) (т. 1, а.с. 21).

Згідно копії Статуту Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» ПАТ «ВіЕс Банк» є правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «ФОЛЬКСБАНК», перейменованого згідно з рішенням позачергових Загальних зборів акціонерів (Протокол №48 від 11.10.2013 року) (т. 1, а.с. 123-124).

Згідно копії Договору відступлення права вимоги від 29.12.2017 року ПАТ «ВіЕс Банк» (первісний кредитор) в порядку та на умовах, визначених Договором, відступив за плату ТОВ «Фінансова компанія «Траст ФІНАНС» (новому кредитору) належні йому права вимоги за кредитними договорами, а новий кредитор заміняє первісного кредитора як сторону - кредитора у кредитних договорах та приймає на себе всі його права та обов`язки за кредитними договорами. В дату відступлення прав вимоги первісний кредитор вважається таким, що відступив, а новий кредитор таким, що набув права вимоги до боржників та набув усіх прав та обов`язків сторони - кредитора за кредитними договорами. Права вимоги переходять до нового кредитора в повному обсязі.

Відповідно до п. 1.1 вказаного Договору під кредитним договорами в даному випадку слід розуміти кредитні договори, що укладені між первісним кредитором та боржниками, разом з додатками, а також додаткові угоди/договори до них, перелік яких наведений в Додатку №1 до цього Договору (т. 1, а.с. 125-127).

Відповідно до витягу із Договору №1 до Договору відступлення права вимоги від 29.12.2017 року ПАТ «ВіЕс Банк» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Траст ФІНАНС» права вимоги за Кредитним договором №06-2/17Ф від 31.01.2007 року (т. 1, а.с. 135).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем ОСОБА_1 було допущено порушення умов укладеного кредитного договору, при цьому часткове погашення кредиту та відсотків не спростовує правильність нарахування заборгованості.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Статтею 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ПАТ «ФОЛЬКСБАНК» посилалось на те, що ОСОБА_1 належним чином не виконувала умови Кредитного договору №06-2/17Ф від 31.01.2007 року, допустила прострочення виконання зобов`язання,у зв`язку з чим станом на 15.07.2011 року утворилась заборгованість в сумі 146613,65 доларів США, з яких 116668,40 доларів США - заборгованість за кредитом, 23414,13 доларів США - заборгованість по процентах, 6351,12 доларів США - пеня, на підтвердження чого банком було надано відповідний розрахунок загальної заборгованості (т. 1, а.с. 18-19).

Також на виконання ухвали Івано-Франківського міського суду від 04.03.2019 року ТОВ «Фінансова компанія «Траст ФІНАНС» було надано розширений розрахунок заборгованості за кредитним договором із зазначенням дат та розмірів погашення заборгованості за кредитом за період нарахування спірної заборгованості (станом на 15.07.2011 року) (т. 1, а.с. 161-165).

Правильність розрахунку заборгованості відповідачами належними та допустимими доказами не спростована.

Посилання апелянта на те, що банком не враховано ряд сплачених нею сум на погашення заборгованості по кредиту в 2007-2009 роках, а в деяких квитанціях в графі, де мало бути зазначено «погашення кредиту», помилково вказано «обмін валюти», не заслуговують на увагу.

З долучених апелянтом на підтвердження сказаного копій квитанцій за 2008-2010 роки вбачається, що нею дійсно здійснювалися в даному банку операції з обміну валют після чого відповідні суми в доларах США зараховувалися на погашення тіла кредиту та відсотків, що відображено в наданому розрахунку. Так, внесення коштів за квитанціями №TR.327227.1.1833 від 10.12.2008 року на суму 1207,16 доларів США, №1537_22 від 07.11.2008 року на суму 1266,56 доларів США, №1582_62 від 10.10.2008 року на суму 1244,85 доларів США, №2 від 10.09.2008 року на суму 1306,80 доларів США, №TR.327227.1.1553 від 11.02.2009 року на суму 1227,60 доларів США, №238592 від 29.01.2010 року на суму 1000,00 доларів США, №TR.327227.1.1553 від 10.07.2009 року на суму 1073,43 доларів США, №TR.327227.1.1553 від 10.06.2009 року на суму 1113,94 доларів США відображено в розрахунку як погашення процентів, а внесення коштів за квитанціями №1582_59 від 30.09.2008 року на суму 1948,00 доларів США, №1582_35 від 01.09.2008 року на суму 1948,00 доларів США, №TR.327227.1.1553 від 30.10.2009 року на суму 412,00 доларів США, №TR.327227.1.1553 від 31.07.2009 року на суму 411,70 доларів США, №TR.327227.1.1553 від 01.06.2009 року на суму 412,00 доларів США відображено в розрахунку як погашення по тілу кредиту (т. 1, а.с. 63-84, 161, 164).

Разом з тим згідно квитанції №SALE_1833_18 від 07.11.2008 року здійснено валютно-обмінну операцію на суму 1266,56 доларів США (зарахування на погашення процентів по кредитному договору відповідно до квитанції №1537_22 від 07.11.2008 року), згідно квитанції №SALE_1553_72 від 10.07.2009 року здійснено валютно-обмінну операцію на суму 1073,43 доларів США (зарахування на погашення процентів по кредитному договору відповідно до квитанції №TR.327227.1.1553 від 10.07.2009 року), згідно квитанції №SALE_1553_12 від 10.06.2009 року здійснено валютно-обмінну операцію на суму 1113,94 доларів США (зарахування на погашення процентів по кредитному договору відповідно до квитанції №TR.327227.1.1553 від 10.06.2009 року) (т. 1, а.с. 65, 83-84).

Ряд інших долучених ОСОБА_1 копій квитанцій за 2008-2010 роки стосуються продажу готівки, внесення коштів для купівлі валюти, внесків в Пенсійний фонд з купівлі валюти згідно заявки.

При цьому слід також зазначити, що долучені до апеляційної скарги копії квитанцій про внесення сум на погашення відсотків та тіла кредиту в 2007 році відповідачем в суді першої інстанції не подавалися та не досліджувалися судом. Крім того, такі погашення жодним чином не можуть свідчити про відсутність заборгованості за 2008-2011 роки.

Щодо тверджень ОСОБА_1 про те, що позивачем безпідставно вказано суму виданих коштів в більшому розмірі, ніж сума відкритої їй кредитної лінії, і такими коштами вона не скористалась в повному обсязі, то такі є голослівними з огляду на наступне.

Згідно п. 1.1 Кредитного договору №06-2/17Ф від 31.01.2007 року в редакції, викладеній в Додатку №6 від 20.08.2007 року, банк зобов`язується відкрити позичальнику кредитну лінію в сумі 150000,00 доларів США стром на 7 років на поновлювальній основі. Надання коштів по кредитній лінії здійснюється банком окремими частинами (траншами) на письмову вимогу позичальника в межах вищезазначеної суми кредитної лінії (ліміту).

Згідно п. 3.1 Кредитного договору №06-2/17Ф від 31.01.2007 року в редакції, викладеній в Додатку №4 від 20.08.2007 року, позичальник має право впродовж строку дії цього договору в межах встановленого ліміту отримувати кредит траншами виключно в доларах США при умові, що поточна заборгованість позичальника за вже отриманими траншами плюс сума нового траншу не перевищує встановленого ліміту.

Надання кредиту (траншу) здійснюється банком в 7-денний термін з дня отримання банком письмової заявки від позичальника в готівковій формі. Датою надання кредиту є дата отримання позичальником суми кредиту з каси банку (п. 3.3 Кредитного договору).

Видача ОСОБА_1 коштів за Кредитним договором №06-2/17Ф від 31.01.2007 року на суму 174349,00 доларів США підтверджується наданою позивачем Довідкою про отримані суми (т. 1, а.с. 174), а також копіями заяв ОСОБА_1 , розпоряджень банку, висновків щодо можливості надання частини кредиту та заяв на видачу готівки (т. 1, а.с. 177-250, т. 2, а.с. 1-83).

При цьому посилання на розрахунок, долучений представником позивача до заяви представника ТОВ «Фінансова компанія «Траст ФІНАНС» про збільшення позовних вимог від 16.04.2019 року суд не бере до уваги, оскільки ухвалою Івано-Франківського міського суду від 16.04.2019 року таку заяву залишено без розгляду.

В поданій апеляційній скарзі апелянт також зазначає, що даний кредит надавався їй як споживчий, а тому повернення кредиту, відсотків та пені мали проводитись у гривнях.

Разом з тим, згідно п. 3.1 за Кредитного договору №06-2/17Ф від 31.01.2007 року позичальник отримує кредит траншами в доларах США, а відповідно до 4.2 Договору нарахування процентів здійснюється в доларах США (т. 1, а.с. 6-7).

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» передбачено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність у банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказану обставину, - стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Формами неустойки є штраф і пеня.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

Оскільки виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, а у справі, яка переглядається, на підставі Кредитного договору №06-2/17Ф від 31.01.2007 року ОСОБА_1 отримала кредит в іноземній валюті - доларах США, згідно Витягу із Договору №1 до Договору відступлення права вимоги від 29.12.2017 року, відповідно до якого ПАТ «ВіЕс Банк» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Траст ФІНАНС» належні йому права вимоги за Кредитним договором №06-2/17Ф від 31.01.2007 року, валюта угоди - 840 (USD), то суд має право стягнути заборгованість за кредитом, відсотками та пеню в іноземній валюті.

Крім того, позивач заявляв вимоги про стягнення нарахованої у доларах США заборгованості по кредиту у гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України станом на 15.07.2011 року.

Наведене узгоджується з правовою позицією, вказаною у постанові Верховного Суду від 06.11.2019 року у справі №333/3118/15-ц (провадження №61-33603св18).

Такий же правовий висновок викладено і Верховним Судом України у постанові від 15.05.2017 року у справі №6-211цс17.

Виходячи з наведених норм права та матеріалів справи, висновки суду першої інстанції про часткове задоволення позову є законними та обґрунтованими.

Встановивши, що позичальник належним чином не виконувала своїх зобов`язань за кредитним договором, суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Траст ФІНАНС» заборгованості за Кредитним договором №06-2/17Ф від 31.01.2007 року в розмірі 141082 долара США 53 цента, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 15.07.2011 року еквівалентно 1124427 грн. 76 коп., з яких: 116668,40 доларів США - заборгованість за кредитом, 23414,13 доларів США. - заборгованість по процентам, 1000 доларів США - пеня.

Посилання апелянта на те, що судом не встановлено належним чином дійсність факту правонаступництва від ПАТ «ФОЛЬКСБАНК» до ПАТ «ВіЕс Банк» і в подальшому до ТОВ «Фінансова компанія «Траст ФІНАНС», а також на неналежне представництво позивача спростовуються матеріалами справи, зокрема, вищевказаними копіями Статуту Публічного акціонерного товариства «ФОЛЬКСБАНК», Статуту Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк», Договору відступлення права вимоги від 29.12.2017 року таДодатку №1 до цього Договору (т. 1, а.с. 21, 123-127, 135), а також довіреності від 10.09.2018 року та Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ДН №2971 Архипова О.В. (т. 1, а.с. 128-129).

Що стосується зазначеного в апеляційній скарзі, що у провадженні ДВС м. Івано-Франківська є відкрите виконавче провадження за виконавчим написом №1157 від 21.04.2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованості в сумі 5971236,11 грн. по Кредитному договору №06-2/17Ф від 31.01.2007 року, то слід зазначити, що в даному виконавчому написі йдеться про стягнення з позичальника простроченої заборгованості за кредитним договором з 01.10.2009 року по 21.04.2017 року на загальну суму еквівалентну 223167,60 доларів США.

Крім того даних про те, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором виконала, заборгованість сплатила матеріали справи не містять. Натомість вона звернулася до суду з позовом про визнання вказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. 20.11.2019 року Івано-Франківським міським судом було відкрито провадження у даній справі.

Твердження апелянта про скасування рішення в частині стягнення з неї судових витрат також не підлягає до задоволення, оскільки згідно п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, якщо вони є позивачами у справі, тобто звернулися з позовом до суду за захистом свого порушеного права або інтересу. Однак, у даній справі апелянт є відповідачем.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування (зміни) рішення в оскаржуваній частині суд не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду в цій частині рішення не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 30 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 січня 2020 року.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: Г.П. Мелінишин

О.В. Пнівчук