Номер провадження: 22-ц/813/1743/20
Номер справи місцевого суду: 523/6940/19
Головуючий у першій інстанції Шепітко І. Г.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Драгомерецький М.М., Черевко П.М.,

при секретарі судового засідання Павлючук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 червня 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

03.05.2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 та просила суд стягнути аліменти з відповідача на утримання їх неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі по 4500 гривень щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі від якого мають спільну неповнолітню дитину, котра проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні, відповідач не надає матеріальної допомоги, а тому просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с. 1-2).

07.06.2019 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з відзивом на позовну заяву. В своєму відзиві відповідач зазначив, що на теперішній час офіційно не працевлаштований, підприємницькою діяльністю не займається, постійного заробітку не має, в його власності відсутнє будь-яке рухоме та нерухоме майно, не має значних грошових коштів в своєму розпорядженні. Крім того, відповідач також зазначив, що після розірвання шлюбу з позивачем та по теперішній час продовжує надавати спільній доньці матеріальну допомогу, приймає участь у вихованні дитини. Крім того відповідач зазначив, що обґрунтування позивача суми присудження аліментів в розмірі 4500 грн в зв`язку із хворобою дитини є не доведене та законно не передбачено як обставина при визначення розміру аліментів, а наданий доказ з цього приведу, на думку відповідача, не є належним. Відповідач вважає, що наявність хвороби та необхідність постійного лікування та догляду, які потребують витрат, не відносяться до аліментних платежів, а є додатковими витратами на утримання дитини та стягуються окремо від аліментів. Відповідач зауважив, що позивачем взагалі не надано жодного доказу щодо підтвердження хвороби дитини та не вказано засоби та методи її лікування на теперішній час. Тому відповідач просив позовні вимоги задовольнити частково та стягнути аліменти в розмірі 1050 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 31-33).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24 червня 2019 року (головуючий суддя Шепітко І.Г.) позов ОСОБА_2 був задоволений частково. А саме суд вирішив стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання їх неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі по 2000 гривень щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 03.05.2019 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме по ІНФОРМАЦІЯ_2 . А також стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768,40 грн, зарахувавши його до спеціального фонду Державного бюджету України. У частині стягнення аліментів суд вирішив допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць (а.с. 37-39).

Не погоджуючись з вказаним рішенням 22.07.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою. Апелянт вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неправильно застосував норми матеріального права та грубо порушив норми процесуального права, судом були неповно з`ясовані та не доведені обставини, що мають значення для справи, а також які суд першої інстанції визнав встановленими. Зокрема, апелянт зазначив, що суд першої інстанції повинен був дослідити та встановити обставини, що позивачка, маючи рівні права з відповідачем щодо дитини, також повинна утримувати дитину. Апелянт зауважив, що відповідно до довідки лікаря від 05.10.2018 року, яка міститься в матеріалах справи, дитина здорова та може відвідувати дитячий колектив, а тому, на думку апелянта, позивач може працювати та допомагати своїй доньці, як це встановлено законом. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції, при вирішенні справи по суті, не досліджені пояснення відповідача, викладені у відзиві до позовної заяви, зокрема, стосовно погіршення матеріального становища відповідача. Апелянт звернув увагу на те, що він утримує свою доньку після розлучення до теперішнього часу, забезпечує її всім належним та необхідним. Крім іншого апелянт зазначив, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що позивач перевищує своє право на стягнення з відповідача аліментів, намагається необґрунтовано та всупереч законодавству довести, що до стягнення аліментів на дитину відносяться витрати на лікування, надавши при цьому докази, що дитина здорова. Апелянт також зазначив, що суд в мотивувальній частині оскаржуваного рішення не вказав докази, які були відхилені судом, та мотиви їх відхилення, судом не оцінено жодного доказу окремо. Апелянт вказує на те, що недотримання судом матеріальних та процесуальних норм права призвело до ухвалення необґрунтованого та незаконного рішення в частині визначення суми стягнення аліментів на утримання дитини, встановлення індексації аліментів та є таким, що суперечить нормам сімейного та цивільного законодавства. Тому апелянт просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 43-45).

Відзив чи заперечення на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 червня 2019 року було відкрито в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційний суд частково задовольняючи апеляційну скаргу вважає за необхідне зазначити наступне.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що донька перебуває на повному матеріальному забезпеченні позивача, батьки мають рівні зобов`язання по утриманню дітей, а тому виходячи з мінімального грошового рівня забезпечення дитини відповідного віку, встановленого законом, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вирішив їх частково задовольнити.

Разом з тим, вказаний висновок було зроблено з порушенням норм процесуального права, на що вірно звернув увагу апелянт в апеляційній скарзі.

За положеннями цивільного процесуального законодавства суд, ухвалюючи рішення в справі, повинен повно і всебічно з`ясувати обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст. 263 ЦПК України). Під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо (ст. 264 ЦПК України). В судовому рішенні, серед іншого, повинні міститися мотиви, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи відповідне судове рішення (мотивувальна частина ухвали, п. 3 ч. 1 ст. 260 ЦПК України).

Вказаним вимогам процесуального закону рішення суду не відповідає, а тому на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення по суті заявлених вимог. При цьому апеляційний суд враховує наступне.

Як вбачається з матеріалів справи сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 30.09.2014 року (а.с. 11-12). В шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народилась донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 21).

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Конвенцією про права дитини встановлено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 180 СК України визначає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Отже, законодавством чітко передбачено право одного з батьків, з ким проживає дитина, звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі до іншого з батьків. За обставинами даної справи, дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проживає з матір`ю, що підтверджується наявною в справі довідкою № 992 від 27.11.2018 року. Доказів на спростування відповідних даних апелянт-відповідач до суду не надав, тому відповідні доводи апелянта не враховуються при прийнятті рішення.

Відповідно, мати дитини реалізувала надане їй законом право та звернулася до суду з позовом. Предметом позовних вимог є стягнення аліментів, при цьому при визначенні їх розміру слід враховувати згідно з ч. 1-2 ст. 182 СК України: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

З наведеного слід зробити висновок, що надання позивачем в якості доказів певної медичної документації відноситься до обставин, які повинні враховуватись судом при визначенні розміру аліментів. Разом з тим, згідно зі ст. 185 СК України такі витрати можуть бути предметом самостійного судового розгляду, а апеляційний суд приймаючи рішення виходить з предмету та підстав заявлених в суді першої інстанції, тому витрати пов`язані з лікуванням дитини підлягають врахуванню в порядку ст. 185 СК України та знаходяться поза межами цього судового розгляду.

Одночасно апеляційний суд звертає увагу апелянта на те, що інші обставини передбачені законом повинні бути доведені відповідачем, оскільки характеризують його матеріальний фінансовий стан, і відповідно, його фінансову спроможність сплачувати аліменти визначені судом. При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідач-апелянт мав можливість подати до суду відповідні докази на підтвердження своїх посилань щодо утримання та забезпечення дитини після розлучення, а також стосовно його матеріального стану, що, однак, ним не було вчинено.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

Згідно зі ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з ч. 2 ст. 187 СК України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2020 року становить 2218 гривень. Відповідачем не розкрито джерело доходів та його розмір. Відповідно до чч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, апеляційний суд визначає розмір аліментів у рекомендованому законодавцем розмірі.

Одночасно апеляційний суд звертає увагу на те, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Тому посилання апелянта в частині показання свідків, в контексті специфіки спірних правовідносин та обставин справи, не мають правового значення, так як свідчать про обставини, які позитивно характеризують відповідача як батька, проте вказана обставина має вирішальне значення при вирішення питання про позбавлення батьківських прав, а не для визначення розміру аліментів. При цьому відсутність письмових доказів про здійснення регулярних витрат на дитину, які задовольняли її звичайні потреби (половину) (регулярність свідчить про аліментний характер таких витрат), надає можливість позивачу ставити питання про примусове стягнення аліментів.

Щодо доводів апелянта про індексацію аліментів апеляційний суд звертає увагу на те, що ч. 2 ст. 184 СК України чітко визначено, що розмір аліментів в твердій грошовій сумі, встановлений судом підлягає щорічній індексації. Отже оскільки юридичний факт існує автономно на підставі закону, заява сторони про встановлення індексації не являється обов`язковою.

Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд частково задовольняє апеляційну скаргу та на підставі ст. 376 ЦПК України скасовує оскаржуване рішення та ухвалює нове, яким частково задовольняє позовні вимоги.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 червня 2019 року - скасувати. Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання їх неповнолітньої дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі по 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 03.05.2019 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме по ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок, зарахувавши його до спеціального фонду Державного бюджету України.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

17.01.2020 року м. Одеса