ПОСТАНОВА

Іменем України

21 січня 2020 року м. Кропивницький

справа № 389/2577/15-ц

провадження № 22-ц/4809/168/20

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Авраменко Т. М.

суддів Чельник О. І., Черненка В. В.

секретар Бодопрост М. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , представник адвокат Березовська Ірина Анатоліївна

відповідач - ОСОБА_2 , представник адвокат Данилюк Надія Володимирівна

третя особа - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», представник за довіреністю - Бугор Надія Іванівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Данилюк Надії Володимирівни в інтересах ОСОБА_2 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 08 жовтня 2019 року у складі судді Пасічника Д. І. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про визнання права власності та розподіл спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності та розподіл спільного майна подружжя.

Зазначала, що 01 жовтня 1999 року між нею та відповідачем укладено шлюб. Після реєстрації шлюбу вони проживали у квартирі АДРЕСА_1 . За час перебування у шлюбі вони мали спільний бюджет, який складався із її та відповідача заробітної плати. Вона весь час працювала, що підтверджується записами у трудовій книжці. У 2012 році вона звільнена з роботи в зв`язку із скороченням штату. Оскільки відповідач захворів та отримав групу інвалідності, вона вела домашнє господарство та доглядала за ним. За час спільного проживання ними за спільні кошти було капітально відремонтовано та мебльовано квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , в якій вони проживали, а саме: - у 2002 році встановлено металопластикове вікно з підвіконням на кухні та мателопластикове вікно в маленькій спальні вартістю приблизно 3000 грн.; - у 2003 році встановлено мателопластиковий віконний блок на лоджії (велика кімната), вартістю приблизно 5000 грн.; - у 2004 році встановлено металопластиковий віконний блок на лоджії біля спільні (засклено раму) вартістю приблизно 5000 грн.; - у 2006 році встановлено дверний блок у великій спальні, зашпагльовано відкоси, вартістю приблизно 5000 грн.; - у 2002 році змонтовано систему індивідуального опалення в квартирі, придбано газовий котел-колонку імпортного виробництва та батареї вартістю приблизно 10000 грн.; - у 2007-2008 роках зроблено ремонт у туалеті та ванній кімнаті: зламано перестінки, об?єднано та збільшено ванну та туалет, покладено кахлі на стінах та підлозі, змонтовано систему підвісної дворівневої стелі з кольорового пластику, обладнано розетки та лампочки, придбано та встановлено новий унітаз, біде та ванну, душову систему, всього вартістю приблизно 35000 грн.; - у 2008-2009 роках зроблено ремонт в маленькій кімнаті, поґрунтовані та пошпакльовані стіни, поклеєні шпалери, змонтовано систему дворівневої стелі з гіпсокартону та багетів, погрунтовано і пофарбовано її, вмонтована система освітлення та розетки з вимикачами, покладено на підлогу підложку, ламінат, плінтуси, поріг, всього на суму приблизно 24000 грн.; - в маленьку спальню придбано комп?ютерний кутовий стіл, комп?ютер (монітор, системний блок, клавіатуру, колонки), шафу-купе, люстру, карнизи, штори, всього на суму приблизно 20000 грн.; у 2010 році зроблено ремонт у великій спальні, поґрунтовані та пошпакльовані стіни, поклеєні шпалери, змонтовано систему стелі з гіпсокартону та багетів, погрунтовано та пофарбовано її, покладено на підлогу підложку та ламінат, змонтовані плінтуси та поріг, обладнані розетки та вмикач, на балконі стіни та стеля обшиті вагонкою, на підлозі покладена плитка, всього на суму приблизно 30000 грн.; - у більшу спальню придбане двоспальне ліжко та дві прикро ватні тумбочки, комод, шафу-купе, люстру, карнизи, штори, на балкон придбані дві тумби, всього на суму приблизно 20000 грн.; - у 2010 році зроблено ремонт у великій кімнаті-вітальні, обшиті гіпсокартоном стіни, поґрунтовані, пошпакльовані, поклеєні шпалери, з гіпсокартону та багетів змонтовано дворівневу систему стелі, яка поґрунтована, пошпакльована, пофарбована, вмонтована система освітлення, встановлено нові розетки та вмикач, придбано та вмонтовано дверний блок на лоджію, пошпакльовані відкоси, на підлогу покладено підложку, ламінат, змонтовані плінтуси та пороги, на лоджії пошпакльовано стелю, стіни обкладені кам?яною плиткою, встановлено металопластиковий склопакет, на підлозі покладена плитка, всього на суму приблизно 45000 грн.; - у відремонтовану кімнату придбано меблеву стінку, м?який куточок, килим, люстру, плазмовий телевізор, домашній кінотеатр, карниз, тюль, всього на суму приблизно 35000 грн.; - у 2013 році зроблено ремонт на кухні і в прихожій, встановлено новий котел-колонку, обшито гіпсокартоном стіни, які поґрунтовані і пошпагльовані, поклеєні шпалери та покладено робочу стінку з кахлів, з гіпсокартону та багетів змонтовано дворівневу систему стелі, яка поґрунтована, пошпакльована, пофарбована, вмонтована система освітлення, змонтовано систему «тепла підлога», на підлогу покладені кахлі, всього на суму 35000 грн.; - у прихожій пошпагльовані та обклеєні новими шпалерами стіни, пошпагльовані та пофарбовані стелі, на підлогу покладено підложку, ламінат, змонтовані плінтуси та пороги, встановлено розетки та вмикачі, всього на 5000 грн. У відремонтовану кухню та прихожу у 2013 році придбано вбудований кухонний гарнітур вартістю 54000 грн., холодильник вартістю 10000 грн., вбудована духова шафа вартістю 5800 грн., варочна поверхня вартістю 4200 грн., скляний стіл та стільці вартістю 5000 грн., в прихожу вбудована шафа, всього на суму приблизно 80000 грн.

Документів на придбання будівельних матеріалів не існує взагалі, оскільки лише вона займалась всіма ремонтами і керувала робочими, яким робота оплачувалась готівкою, а чеки з магазинів вони не зберігали. Документи-чеки та гарантійні талони з техпаспортами на придбану побутову техніку і меблі всі залишилися у відповідача.

У 2014 році зроблено перший внесок до «Укрсоцбанку» на придбання автомобіля Інфініті, держномер НОМЕР_1 у розмірі 200000 грн. та сплачуються до сьогоднішнього дня кошти в рахунок погашення цього кредиту. У кредитному договорі, оформленому на відповідача, вона виступила поручителем, тому має забезпечувати виконання ним зобов?язань по позичці відповідача у розмірі 400000 грн., які необхідно повернути за вісім років з відсотками у сумі приблизно 620000 грн.

На день звернення до суду шлюб між ними не розірвано, однак подружні стосунки між ними припинені не з її вини. Вона не має доступу до спірної квартири, з якої змогла забрати лише свої речі. В добровільному порядку вирішити питання розподілу спільного майна подружжя відповідач відмовляється, оскільки вважає, що все майно належить йому. Також він відмовляється підписати акт про спільне сумісне майно подружжя, затягуючи таким чином і роблячи неможливим розподіл спільного майна.

Просила визнати за нею право власності на Ѕ частину у спільному сумісному майні, розділити спільне майно подружжя на підставі висновків експертиз та даних про сплату кредиту.

Ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 14 січня 2016 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (т.1 а.с.143).

Ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 28 серпня 2017 року у справі призначено комплексну будівельно-технічну та товарознавчу експертизу (т.2 а.с.18-19).

31 жовтня 2018 року до суду надійшов висновок експертів № 280-285/17-27/3988-4008/18-27 від 17 жовтня 2018 року (т.2 а.с.55-79).

Після уточнення позовних вимог позивач остаточно просила визнати меблі, побутову та кухонну техніку, сантехніку спільною сумісною власністю подружжя. Залишити це майно у власності відповідача, стягнувши на її користь в рахунок компенсації вартості Ѕ частини вказаного майна 34587 грн. Стягнути з відповідача на її користь на відшкодування Ѕ частини вартості проведених відновлюваних ремонтних робіт в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 грошову компенсацію у розмірі 52691 грн. Стягнути з відповідача на її користь Ѕ частину коштів, сплачених в рахунок першого внеску до «Укрсоцбанку» на придбання автомобіля Інфініті держномер НОМЕР_1 , у розмірі 100000 грн. та 16123 грн. ( Ѕ частину коштів, сплачених в рахунок виконання зобов`язань по кредитному договору), а всього 203401 грн. (т.2 а.с.147-148).

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 08 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про визнання права власності та розподіл спільного майна подружжя задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 рухоме майно, а саме: Шафу-купе двох дверну (двері дзеркальні) з тумбою та навісним дзеркалом - темного кольору (темний горіх), матеріал МДФ; Холодильник Libherr стального кольору; Мікрохвильову піч LG стального кольору; Варильну поверхню газову, бронзового кольору SMEG; Духову шафу електрична бронзового кольору SMEG; Меблі кухонні (кутові, виготовлені на замовлення), фасад - дерево, каркас -МДФ; Диван кутовий (для кухні) світло коричневого кольору (з зеленим відтінком); Стіл обідній (чотири ножки), матеріал - дерево, темне скло (поверхня), коричневого кольору;. Меблі - стінка ВRV матеріал - МДФ, темнокоричневого кольору; Диван кутовий сірого кольору з приставним пуфом, обшивка - сірий велюр; Стіл журнальний (чотири ножки) матеріал - дерево, скло (скляна поверхня), чорного кольору; Телевізор LG (діагональ 107) чорного кольору з пласким екраном; Телевізор LG, (діагональ 24) чорного кольору з пласким екраном; Шафу-купе вбудовану чотирьох дверну, матеріал - МДФ, скло (матове з вітражами (ієрогліфи та бамбук), світлого кольору; Комод на 3 висувні шухляди, матеріал МДФ, темний каркас, фасад шухляд світлого кольору; Ліжко двоспальне світлого кольору, матеріал МДФ, штучна шкіра; Дві тумби (приліжкові) з висувними шухлядами світлого кольору; Тумбу під телевізор без дверей, на одну полку, світлого кольору; Телевізор LG, плоский чорний; Шафу-купе з прикріпленим письмовим столом та пересувною тумбою, матеріал МДФ, матове скло (скляні двері з вітражами (малюнок-квіти), колір - темнокоричневий; Диван розкладний, морквяного кольору, матеріал: дерево, велюр; Пральну машину Indesit (автомат); Біде (cersanit) білого кольору; Унітаз (cersanit) білого кольору; Умивальник білого кольору квадратної форми з тумбою темно коричневого кольору з трьома висувними шухлядами) (cersanit); Ванну кутову, білого кольору, матеріал акріл; Змішувач на ванну (душ) Grohe; Змішувач на умивальник Grohe; Змішувач на біде Grohe.

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя залишено у власності ОСОБА_2 перараховане майно, і стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію Ѕ частини вартості вказаного майна в сумі 34587 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 Ѕ частину коштів, сплачених в рахунок першого внеску до «Укрсоцбанку» на придбання автомобіля Інфініті держномер НОМЕР_1 , в розмірі 100000 грн. та 16123 грн. ( Ѕ частину коштів, сплачених в рахунок виконання зобов`язань по кредитному договору). Всього на користь позивача стягнуто 150710 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Зазначає, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 жовтня 1999 року. Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 15 вересня 2016 року шлюб між сторонами розірвано. В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази про час та джерело придбання зазначеного позивачем переліку майна. Суд дійшов помилкового висновку, що вказані позивачем речі є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки лише наявність речей у квартирі відповідача не може бути підставою для визнання їх спільною власністю. Також не можна погодитись із висновком суду, що перший внесок у розмірі 200000 грн., сплачений до «Укрсоцбанку» на придбання автомобіля та 32246 грн. сплачених в рахунок зобов?язань по кредитному договору є спільними коштами подружжя, оскільки вони були сплачені під час спільного проживання та перебування у шлюбі. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не лише фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Факт будь-якої участі позивача у придбанні зазначених нею предметів побуту, зокрема працею або коштами у набутті цього майна взагалі не підтверджується. Відповідно до розписки від 05 січня 2014 року відповідач отримав у борг кошти у сумі 200000 грн., які і вніс, як перший внесок до «Укрсоцбанку» на придбання автомобіля. Строк повернення коштів ще не настав. Також суд при розподілі судових витрат не врахував, що відповідач звільнений від сплати судового збору на підставі ст.5 ЗУ «Про судовий збір», оскільки є інвалідом 2 групи з дитинства.

Апеляційне провадження відкрито 29 листопада 2019 року (т.2 а.с.194), ухвалою від 18 грудня 2019 року справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 21 січня 2020 року (т.2 а.с.212).

Відзиви на апеляційну скаргу не надійшли.

В засіданні апеляційного суду представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, а представник позивача просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Третя особа ПАТ «Укрсоцбанк», повідомлена про дату, час та місце розгляду справи в установленому законом порядку під розписку (т.2 а.с.215-216,) в засідання апеляційного суду не прибула.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 01 жовтня 1999 року (т.1 а.с.7), з часу реєстрації шлюбу проживали спільно в квартирі АДРЕСА_1 до 30 червня 2014 року (т.1 а.с.28).Позивач працювала до 2012 року, потім вела домашнє господарство.

Право власності в порядку приватизації на цю квартиру на підставі свідоцтва від 25 березня 1996 року належало відповідачу на 1/3 частку, 2/3 частки квартири належали його батькам, які проживали в будинку, що знаходиться в АДРЕСА_3 , з 25 жовтня 2013 року право власності на всю квартиру належить відповідачу ОСОБА_2 , що підтверджується будинковою книгою, свідоцтвом про право власності, договором дарування, Витягом з реєстру (т.1 а.с.52-53, 54-55, 60-63,64,65).

Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 15 вересня 2016 року шлюб між сторонами розірвано .

Майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, визначене в ст.57 СК України, зокрема, майно набуте до реєстрації шлюбу, за час шлюбу, але на умовах, передбачених шлюбним або іншим договором, укладеним між подружжям, за договором дарування, або в порядку спадкування, або за кошти, які належали їй (йому) особисто, тощо.

За правилами ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя

За змістом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, від 25 лютого 2019 року, справа № 199/2099/17 провадження № 61-35533св18, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року, справа № 372/504/17, провадження № 14-325цс18.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Задовольняючи позов, суд обґрунтовано виходив з того, що підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України, за змістом якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, тим самим належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна, при цьому, критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), а також мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Виходячи з положень ст. 89 ЦПК України, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд правильно визначив, яке майно є спільним майном подружжя та визнав частки подружжя в цьому майні рівними. Доводи апеляційної скарги такого висновку суду першої інстанції не спростовують.

Матеріалами справи підтверджується, що в період шлюбу сторонами придбано побутову техніку, меблі, які знаходяться в квартирі і якими сторони користувалися під час спільного проживання. Наявність такого майна та його вартість з урахуванням зносу становить 69175 грн.95 коп., що підтверджується актом опису майна в квартирі від 01 липня 2014 року, підписаному двома свідками і старшим будинку (т.1 а.с.5-6) та висновком товарознавчої експертизи (т.2 а.с.56,61-67).

За час розгляду справи судом першої інстанції відповідач не надав належних та допустимих доказів на спростування неправильності визначення вартості оціненого майна, більше того в клопотанні від 18 червня 2019 року представник відповідача виходив саме з ціни майна, визначеного в експертизі (т.2 а.с.136). За таких обставин доводи апеляційної скарги про неправильну оцінку вартості меблів та побутової техніки свідчать про суперечливу поведінку представників відповідача.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд неправильно застосував норми матеріального права, оскільки частина майна придбана до 2004 року під час дії Кодексу про шлюб та сім`ю, є взагалі безпідставними, оскільки з позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що до 2004 року були виконані лише невід`ємні поліпшення безпосередньо в квартирі, зокрема, заміна вікон і в цій частині позовних вимог суд відмовив. Інше майно, щодо якого ухвалено рішення про поділ, придбано під час дії СК України.

Факт придбання автомобіля, внесення першого внеску на придбання автомобіля в січні 2014 року в сумі 200000 грн., погашення кредиту на підставі кредитного договору від 22 січня 2014 року відповідач не заперечує, проте посилається на те, що перший внесок на придбання автомобіля він сплатив за рахунок позичених коштів, однак належних та допустимих доказів на спростування презумпції, що це майно є спільним майном подружжя, в суд першої інстанції відповідач не надав.

До апеляційної скарги представником відповідача додана ксерокопія розписки від 05 січня 2014 року про позику грошей, причина не подання цього доказу в суд першої інстанції не зазначена (т.2 а.с.181).

За правилами ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) у відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Факт позики грошей позивач заперечує, її підпис на розписці відсутній, представник позивача посилається на те, що отримання грошей у позику не підтверджується іншими офіційними документами (т.1 а.с.91-99).

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду не приймає розписку, як доказ на підтвердження сплати першого внеску на автомобіль за рахунок позичених коштів.

З кредитного договору вбачається, що кредит в сумі 420751 грн.52 коп. надавався на придбання автомобіля Інфініті, вартість якого становить 601073 грн.60 коп. (т.1 а.с.104-114).

Довідкою банку підтверджується, що за період спільного проживання на погашення заборгованості за кредитним договором сплачено 32246 грн., оскільки автомобіль залишився у власності відповідача, тому суд обґрунтовано стягнув на користь позивача Ѕ частину коштів, сплачених подружжям на придбання автомобіля 100000 грн. першого внеску та 16123 грн. на погашення кредиту. Позивач не претендує на кошти, сплачені на придбання автомобіля після припинення спільного проживання.

В засіданні апеляційного суду представник відповідача зазначила, що поділу підлягають не внесенні кошти на придбання автомобіля, а сам автомобіль. Представник позивача пояснила, що відповідач без згоди позивача продав автомобіль Інфініті та купив інший автомобіль.

Колегія суддів зазначає, що такі доводи представника відповідача відсутні в апеляційній скарзі. Крім того, після придбання автомобіля в січні 2014 року подружжя спільно проживало не тривалий час, доказів, що на час припинення спільного проживання вартість автомобіля зменшилася, що було б підставою для пропорційного зменшення витрачених на його придбання коштів, відповідач, як власник і користувач автомобіля, не надав.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, однак підстави для переоцінки доказів апеляційним судом відповідно до ст.367 ЦПК України відсутні.

При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

В межах вимог та доводів апеляційної скарги передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції по суті позовних вимог та ухвалення нового рішення про відмову в позові не встановлено.

Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 1507 грн., суд першої інстанції не врахував, що відповідач є особою з інвалідністю 11 групи і на підставі Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, тому в цій частині судове рішення підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Данилюк Надії Володимирівни в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати рішенняКіровоградського районного суду Кіровоградської області від 08 жовтня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь держависудового збору в сумі 1507 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України .

Повний текст постанови складено 24 січня 2020 року.

Головуюча суддя Т. М. Авраменко

Судді: О. І. Чельник

В. В. Черненко