ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
іменем України

07 грудня 2020 року
м. Харків

справа № 636/1264/20
провадження № 22-ц/818/3884/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Котелевець А.В.,
суддів Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря Кравченко О.О.,

ім`я (найменування) сторін:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач Квартирно експлуатаційний відділ м. Харкова Міністерства оборони України,
представники Максименко Марина Олександрівна, ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Квартирно - експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 13 травня 2020 року в складі судді Ковригіна О.С.,
у с т а н о в и в :
У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Квартирно експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України (далі КЕВ м. Харкова) про зобов`язання вчинити певні дії.
Позов мотивовано тим, що він з сім`єю постійно зареєстрований та проживає в квартирі АДРЕСА_1 , яка надана йому та членам його родини на підставі службового ордеру на жиле приміщення № 015367, виданого 23 квітня 2013 року виконавчим комітетом Чугуївської міської ради Харківської області.
Житловий будинок перебуває на балансі комунального житлового ремонтно - експлуатаційного підприємства м. Чугуєва Чугуївської міської ради Харківської області.
Квартира належить до службового житла, житлова площа становить 30,16 кв. м.
Він проходить службу у Збройних силах України, має військове звання: підполковник, вислугу років на військовій слжубі - більше 20 років та статус учасника антитерористичної операції (далі - АТО) (ветеран війни-учасник бойових дій). Брав участь в АТО, забезпеченні захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей.
З 18 липня 2008 року він перебуває на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 .
17 червня 2015 року його включено до списку на першочергове отримання житла, як учасника бойових дій, згідно з протоколом № 5 засідання житлово-побутової комісії в/ч НОМЕР_1 .
Постійного житла він та члени його сім`ї не мають.
Він звернувся до КЕВ м. Харкова з заявою подати відповідне клопотання до Чугуївської міської ради про виключення вказаної квартири з числа службового житла, надав визначений перелік документів, погоджений з командиром Чугуївського гарнізону Харківської області, однак отримав відмову.
Посилаючись на вказані обставини, просив обов`язати КЕВ м. Харкова подати до Чугуївської міської ради Харківської області клопотання з належними документами про виключення з числа службового житла квартири АДРЕСА_1 .
Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 13 травня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Зобов`язано КЕВ м. Харкова подати до Чугуївської міської ради Харківської області клопотання з належними документами про виключення з числа службового житла квартири за адресою: АДРЕСА_2 , житловою площею 30,16 кв. м.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем дотримано всі умови, що визначені Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, зокрема, позивач є військовослужбовцем, перебуває на військовій службі, має календарну вислугу більше 20 років, є учасником АТО (ветеран війни-учасник бойових дій), перебуває на квартирному обліку в КЕВ м. Харкова, але постійного житла до цього часу не отримав. Внаслідок бездіяльності відповідача, позивач фактично позбавлений можливості реалізувати свої права на житло, а тому наявні підстави для зобов`язання відповідача направити до Чугуївської міської ради Харківської області клопотання про виключення з числа службового житла вказаної квартири.
23 червня 2020 року КЕВ м. Харкова засобами поштового зв`язку подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що однією з обов`язкових підстав для розгляду питання щодо виключення квартири з числа службової та забезпечення житлом для постійного проживання є настання черги військовослужбовця для отримання житла. Судом не взято до уваги стан квартирної черги позивача, відповідна довідка в матеріалах справи відсутня. Виконання рішення суду першої інстанції, а саме - подання КЕВ м. Харкова до Чугуївської міської ради клопотання про виключення спірного житла з числа службового призведе до прийняття Чугуївською міською радою неправомірного рішення про видачу ордеру на постійне проживання в даному житловому приміщенні, яке порушить переважне право на житло інших військовослужбовців, які знаходяться в першочерговій черзі. Зазначав, що в матеріалах справи відсутні відзив на позовну заяву та будь-які письмові або усні пояснення відповідача, а тому посилання суду першої інстанції на заперечення КЕВ м. Харкова щодо порушення Бюджетного кодексу України та необхідності врахування Комплексної програми забезпечення житлом військовослужбовців, осіб рядового і навчальницького складу, посадових осіб митної служби та членів їх сімей, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 22 листопада 1999 року № 2166, є помилковими та суперечать матеріалам справи. Крім того, зазначав що судом першої інстанції до спірних правовідносин застосована правова норма, яка втратила чинність.
28 серпня 2020 року ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду залишити без змін.
Відзив мотивовано тим, що висновки суду є обґрунтованими, рішення ухвалено на підставі поданих доказів, яким надана належна оцінка. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до пункту другого частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в квартирі АДРЕСА_1 , яка має статус службового житла.
Разом з позивачем у вказаній квартирі зареєстровані та мешкають члени сім`ї позивача: ОСОБА_3 - дружина, діти: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Квартира надана позивачу та членам його родини на підставі службового ордеру на жиле приміщення № 015367, виданого 23 квітня 2009 року виконавчим комітетом Чугуївської міської ради Харківської області на підставі рішення виконавчого комітету № 371 від 17 липня 2013 року.
Квартира АДРЕСА_1 належить до службового житла. Житлова площа квартири складає - 30,16 кв. м.
ОСОБА_1 проходить службу у Збройних силах України, має військове звання: підполковник та статус учасника АТО (ветеран війни-учасник бойових дій). Вислуга років станом на 01 листопада 2019 року складає 25 років 02 місяці 13 днів.
Позивач брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей.
З 18 липня 2008 року ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку у загальній черзі в Чугуївському гарнізоні та військовій частині НОМЕР_1 .
З 17 червня 2016 року позивача включено до списку на першочергове отримання житла, як учасника бойових дій, АТО, як звільнений у запас (відставку) згідно з протоколом № 5 від 17 червня 2016 року засідання житлово-комунальної комісії в/ч НОМЕР_1 , номер в черзі 109.
24 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до КЕВ міста Харкова Міністерства оборони України з рапортом про виключення квартири АДРЕСА_1 з числа службового житла, однак отримав відмову, обґрунтовану тим, що згідно з окремим дорученням заступника Міністра оборони України у зв`язку з реформуванням шляхів забезпечення військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби в запас або відставку, житлом, надано розпорядження щодо неподання командирами військових частин, керівникам установ та Збройних Сил України до КЕВ пропозицій щодо виключення житла із числа службових до окремого розпорядження.
Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.
Відповідно до положення частини другої статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації. Лише після вирішення питання про зняття з даного житла статусу службового, воно може бути приватизоване на умовах і в порядку, передбаченому Законом.
Частиною першою статті 118 ЖК Української РСР встановлено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до частин першої, третьої та четвертої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.
Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.
Положенням статті 125 ЖК Української РСР передбачено, що осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років, не може бути виселено із службового житла без надання іншого жилого приміщення.
Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081, а саме пунктом 3 встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.
Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями на сьогодні передбачено чотири способи забезпечення житлом військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше: 1) наданням один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого; 2) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, виключеного з числа службового; 3) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб; 4) надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.
У пункті 11 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями встановлено механізм виключення житлового приміщення з числа службового, передбачено, що виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно - експлуатаційного органу.
Пунктом 10 розділу 7 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 06 вересня 2018 року, передбачено, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу.
Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Внаслідок бездіяльності відповідача, позивач фактично позбавлений можливості реалізувати свої права на житло, що є порушенням житлових прав у розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», яке набуло статусу остаточного 02 березня 2011 року, визнано, що в цій справі мало місце порушення прав заявників, гарантованих статтею 8 Конвенції. Зокрема Європейський суд з прав людини констатував, що заявників було позбавлено адекватних процесуальних гарантій у процесі прийняття рішення щодо їхнього права на житло. Пунктом 51 вказаного Рішення встановлено, що з огляду на ненадання державними органами належного обґрунтування для відхилення доводів заявників ... Суд вважає, що заявників було позбавлено адекватних процесуальних гарантій у процесі прийняття рішення щодо їхнього права на житло.
Таким чином, бездіяльність відповідача щодо неподання відповідного клопотання, є позбавленням адекватних процесуальних гарантій у процесі прийняття рішення щодо права на житло.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 04 березня 2020 року у справі № 636/1514/19 (провадження № 61-19985св19) та від 15 липня 2020 року у справі № 636/1527/19 (провадження № 61-4425св20).
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, оскільки позивач є військовослужбовцем, перебуває на військовій службі, має вислугу понад 20 років, перебуває на квартирному обліку, а тому має право на забезпечення житлом, зокрема право на виключення житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання.
КЕВ міста Харкова не надано доказів на підтвердження обґрунтованості відмови у поданні клопотання за заявою військовослужбовця про розгляд питання про виключення житла з числа службового за наявності відповідного клопотання з цього приводу. Немотивована бездіяльність відповідача обмежує права позивача на забезпечення житлом, гарантовані Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи відповідача про необхідність дотримання черговості при вирішенні питання щодо виключення житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки позивач вже забезпечений службовим житлом у порядку черговості. Подання клопотання про виключення квартири з числа службових створює правові умови для реалізації позивачем його права на житло та не свідчить про порушення житлових прав інших осіб.
Посилання в апеляційній скарзі щодо застосування судом першої інстанції приписів Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України № 737 від 30 листопада 2011 року, яка втратила чинність на підставі Наказу Міністерства оборони № 380 від 31 липня 2018 року, не впливають на обґрунтованість висновків суду про задоволення позову та не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції. Крім того, Інструкція з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яка затверджена Наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380 та наразі регулює спірні правовідносини, містить тотожні вимоги щодо строку перебування на військовій службі (20 років і більше), який необхідний для вирішення питання щодо можливого виключення житла з числа службового.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Квартирно - експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України - залишити без задоволення.
Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 13 травня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Повне судове рішення складено 11 грудня 2020 року.
Головуючий А.В. Котелевець
Судді І.В. Бурлака
О.М. Хорошевський