ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«08» грудня 2020 року

м. Харків

справа № 629/4184/20-ц

провадження № 22ц/818/5297/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 , представниця позивачки ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 , представник відповідача ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10 вересня 2020 року в складі судді Каращука Т.О.

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності.

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, яка мотивовано тим, що існує реальна ймовірність того, що відповідач спробує продати чи іншим чином відчужити об`єкти нерухомого та рухомого майна, права на які вона заявляє, оскільки у нього не існує жодних перепон у цьому, адже майно зареєстровано на його ім`я. Вказане призведе до необхідності витребувати майно із чужого незаконного володіння, що значно ускладнить виконання рішення у справі.

Вважала, що заборона відчуження ніяким чином не буде заважати відповідачу використовувати майно, а отже жодним чином не вплине на повсякденну діяльність відповідача.

Просила забезпечити позов шляхом встановлення ОСОБА_3 заборони відчуження та будь-яким іншим чином розпорядження, в тому числі, але не виключно, продажу, міни, дарування, передання в заставу, управління тощо наступними об`єктами нерухомого та рухомого майна:

квартири АДРЕСА_1 загальною площею 46 кв м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01;

нежитлової будівлі (критий тік) загальною площею 2 787,6 кв м за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 239;

нежитлової будівлі (склад запчастин) загальною площею 200,3 кв м за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 239;

нежитлової будівлі (будинок механізатора) загальною площею 330,3 кв м за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 239;

нежитлової будівлі, загальною площею 535,7 кв м за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 239;

автомобіля TOYOTA LAND CRUISER PRADO, 2017 року випуску, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_1 , № двигуна НОМЕР_2 , № шасі, кузова НОМЕР_3 ;

ГКБ 8535, 1988 року випуску, колір зелений, реєстраційний номер НОМЕР_4 , № шасі НОМЕР_5 ;

МАЗ 555102-223 11150, 2007 року випуску, колір білий, реєстраційний номер НОМЕР_6 , № двигуна НОМЕР_7 , № шасі НОМЕР_8 ;

HONDA ACCORD 4D, 2011 року випуску, колір НОМЕР_9 , VIN НОМЕР_10 ;

трактора колісного, марки Беларус-1221.2, 2007 року випуску, заводський № НОМЕР_11 , номерний знак НОМЕР_12 ;

трактора колісного, марки Беларус 892, 2010 року випуску, заводський номер НОМЕР_13 , номерний знак НОМЕР_14 ;

комбайна зернозбирального, марки CLAAS LEXION 480, 1998 року випуску, заводський № НОМЕР_15 , номерний знак НОМЕР_16 ;

трактора колісного, марки JOHN DEERE 8200, 2000 року випуску, заводський номер НОМЕР_17 , номерний знак НОМЕР_18 ;

комбайна зернозбирального, марки CLAAS LEXION 480, 1999 року випуску, заводський № НОМЕР_19 , номерний знак НОМЕР_20 ;

бульдозера, марки Т-150Д, 1995 року випуску, заводський номер НОМЕР_21 , номерний знак НОМЕР_22 ;

самохідного шасі, марки Т-16М, 1992 року випуску, заводський номер НОМЕР_23 , номерний знак НОМЕР_24 ;

трактора колісного, марки МТЗ-80, 1988 року випуску, заводський номер НОМЕР_25 , номерний знак НОМЕР_26 ;

навантажувача фронтального, марки Т-156, 1992 року випуску, заводський номер НОМЕР_27 , номерний знак НОМЕР_28 ;

трактора колісного, марки ЮМЗ-6, 1988 року випуску, заводський номер НОМЕР_29 , номерний знак НОМЕР_30 ;

трактора колісного, марки Т-150К, 1996 року випуску, заводський номер НОМЕР_31 , номерний знак НОМЕР_32 ;

комбайна зернозбирального марки CLAAS DOMINATOR 85, 1994 року випуску, заводський номер НОМЕР_33 , номерний знак НОМЕР_34 ;

причіпу, марки КПС-6, 1984 року випуску, заводський номер НОМЕР_35 , номерний знак НОМЕР_36 .

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10 вересня 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її заяву про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що, ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що спір стосується рухомого і нерухомого майна, а саме, права власності на Ѕ частину квартири, нежитлових приміщень, транспортних засобів та інших видів машин, тому невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання можливого рішення суду. Зазначила, що вона в позові вказала, що однією з її позовних вимог є стягнення грошової компенсації вартості Ѕ частки у спільній сумісній власності колісного трактора, який відповідач без будь-яких перепон відчужив після припинення проживання однією сім`єю з нею.

04 грудня 2020 року до суду апеляційної інстанції від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначив, що ухвала суду є законною, а апеляційна скарга необгрунтованою. При цьому вказав, що сторони ніколи не знаходилися в зареєстрованому шлюбі, не перебували у відносинах, які притаманні подружжю. Все майно, на яке позивачка просила вжити заходи забезпечення позову, належить ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності. Зазначив, що трактор "Беларус" 0892, про який вказала позивачка в заяві, відчужено відповідачем задовго до подачі позову позивачкою. Вважав, що не є достатньою підставою для задоволення заяви саме тільки посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання майбутнього судового рішення без наведення відповідного обгрунтування. Також, зазначив, що позивачка не вказала конкретних порушень норм матеріального або процесуального права, які вона вважала порушеними.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали оскарження ухвали цивільної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції, з висновком якої погоджується судова колегія, мотивована тим, що позивачка не навела достатніх доказів для необхідності застосування заходів забезпечення позову

Матеріали оскарження ухвали свідчать про те, що в провадженні суду першої інстанції перебуває цивільна справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності, в якій просила встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2003 року по 15 серпня 2018 року; визнати права власності ОСОБА_1 на Ѕ наступного майна: квартири АДРЕСА_1 загальною площею 46 кв м; нежитлової будівлі (критий тік) загальною площею 2 787,6 кв м за адресою: АДРЕСА_2 ; нежитлової будівлі (складу запчастин) загальною площею 200,3 кв м за адресою: АДРЕСА_2 ; нежитлової будівлі (будинку механізатора) загальною площею 330,3 кв м за адресою: АДРЕСА_2 ; нежитлової будівлі загальною площею 535,7 кв м за адресою: АДРЕСА_2 ; автомобіля TOYOTA LAND CRUISER PRADO, 2017 року випуску, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_1 , № двигуна НОМЕР_2 , № шасі, кузова НОМЕР_3 ; ГКБ 8535, 1988 року випуску, колір зелений, реєстраційний номер НОМЕР_4 , № шасі НОМЕР_5 ; МАЗ 555102-223 11150, 2007 року випуску, колір білий, реєстраційний номер НОМЕР_6 , № двигуна НОМЕР_7 , № шасі НОМЕР_8 ; HONDA ACCORD 4D, 2011 року випуску, колір НОМЕР_9 , VIN НОМЕР_10 ; трактора колісного, марки Беларус-1221.2, 2007 року випуску, заводський № НОМЕР_11 , номерний знак НОМЕР_12 ; трактора колісного, марки Беларус 892, 2010 року випуску, заводський номер НОМЕР_13 , номерний знак НОМЕР_14 ; комбайна зернозбирального, марки CLAAS LEXION 480, 1998 року випуску, заводський № НОМЕР_15 , номерний знак НОМЕР_16 ; трактора колісного, марки JOHN DEERE 8200, 2000 року випуску, заводський номер НОМЕР_17 , номерний знак НОМЕР_18 ; комбайна зернозбирального, марки CLAAS LEXION 480, 1999 року випуску, заводський № НОМЕР_19 , номерний знак НОМЕР_20 ; бульдозера, марки Т-150Д, 1995 року випуску, заводський номер НОМЕР_21 , номерний знак НОМЕР_22 ; самохідного шасі, марки Т-16М, 1992 року випуску, заводський номер НОМЕР_23 , номерний знак НОМЕР_24 ; трактора колісного, марки МТЗ-80, 1988 року випуску, заводський номер НОМЕР_25 , номерний знак НОМЕР_26 ; навантажувач фронтальний, марки Т-156, 1992 року випуску, заводський номер НОМЕР_27 , номерний знак НОМЕР_28 ; трактора колісного, марки ЮМЗ-6, 1988 року випуску, заводський номер НОМЕР_29 , номерний знак НОМЕР_30 ; трактора колісного, марки Т-150К, 1996 року випуску, заводський номер НОМЕР_31 , номерний знак НОМЕР_32 ; комбайна зернозбирального, марки CLAAS DOMINATOR 85, 1994 року випуску, заводський номер НОМЕР_33 , номерний знак НОМЕР_34 ; причіпу, марки КПС-6, 1984 року випуску, заводський номер НОМЕР_35 , номерний знак НОМЕР_36 ; стягнути з ОСОБА_3 на її користь в порядку поділу майна грошову компенсацію вартості Ѕ частки у спільній сумісній власності на трактор колісний, марки Беларус 0892, 2008 року випуску, заводський № НОМЕР_37 , номерний знак НОМЕР_38 ; стягнути з ОСОБА_3 на її користь понесені судові витрати.

Ухвалою судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 посилалася на те, що з 2003 року вона з відповідачем проживала однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу до серпня 2018 року. За цей час ними придбано зазначене рухоме та нерухоме майно, яке їх спільною сумісною власністю.

В заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 вважала, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим в майбутньому виконання рішення суду.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктами 2 та 10 частини 1 статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом частини 3 статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Як вбачається з роз`яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону, як підприємець.

Відповідно до пункту 6 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановлення судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі, для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Предметом спору у справі, що розглядається, є встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності та стягнення грошової компенсації.

В суді апеляційної інстанції представниця позивачки підтримала доводи апеляційної скарги, однак, не навела доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання судового рішення.

В свою чергу представник відповідача підтримав відзив на апеляційну скаргу та просив суд звернути увагу на те, що сторони є фізичними особами підприємцями та займаються підприємницькою діяльністю. Між ними існують суто ділові стосунки. Перераховане позивачкою майно належить відповідачу на праві особистої приватної власності, оскільки придбано за його кошти. Підставою погіршення відносин між ними є особисті відносини між позивачкою та відповідачем. Вказав, що підприємство працює, цим майном, як власник, користується відповідач.

Аналізуючи наведені норми права та обставини справи, судова колегія вважає, що позивачка не навела жодного доказу обґрунтованого припущення щодо можливості відчуження спірного майна, яке вона вважає спільним, на користь третіх осіб. Враховуючи, що сторони є фізичними особами підприємцями, не вказала, з якою метою це майно придбавалося, чи як майно подружжя, чи як майно для зайняття підприємницькою діяльністю, оскільки, виходячи з назви майна, яке вона вважає спільним та яке придбавалося сторонами при знаходженні їх, на її думку, в фактичних шлюбних відносинах, частина з нього стосується саме підприємницької діяльності.

Якщо навіть позов має майновий характер, позивачкою не доведено, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Докази будь якої ймовірності його відчуження відсутні.

Таким чином, постановляючи ухвалу, суд першої інстанції з додержанням норм процесуального права, правильно застосувавши норми матеріального права, відмовив у задоволенні заяви позивачки про забезпечення позову. Підстав для її зміни або скасування немає.

Питання щодо стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги на цій стадії не вирішується, оскільки розглядається лише процесуальне питання, а не вирішується справа по суті.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А.В. Котелевець

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 09 грудня 2020 року.