Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області
Справа № 191/3782/19
Провадження № 2/191/990/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
22.01.2020
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Бондаренко Г.В.
за участю секретаря - Лободи Т.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні та володінні житловим будинком, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні та володінні житловим будинком, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є власником 1/2 ч. житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 . Житловий будинок належить їй на підставі договору дарування частки об`єкту нерухомого майна, посвідченого 19.09.2014 року приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу Харченко О. А. за реєстром №584, та зареєстрованого в Державному реєстрі за номером 7052379.
На прохання відповідачів по справі ОСОБА_2 , яка є її сестрою, та ОСОБА_3 , який є її племінником, позивач дозволила 31.07.2018 року зареєструватися їм для постійного проживання в її будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Aлe фактично жодного дня в її будинку вони не проживали, що підтверджується довідкою з місця проживання. На теперішній час фактичне місце проживання відповідачів їй невідомо. Реєстрація відповідачів і фактичне не проживання в будинку порушують її права, і вона не може скористуватися правом отримання субсидії на оплату комунальних послуг. Просить усунути їй, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перешкоди у здійсненні права користування та володіння будинком, шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
До початку судового засідання від позивача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує та просять їх задовольнити. Не заперечують проти заочного розгляду справи.
Відповідачі, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання за зареєстрованим місцем проживання, не з`явились в судове засідання без повідомлення причин та без подання відзиву. Відповідно до ст. 187 ЦПК України виклик відповідачів, також здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.
Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
В зв`язку з тим, що позивач не заперечує проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд з його згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Суд, розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Право приватної власності на Ѕ частка будинку АДРЕСА_1 , за позивачем ОСОБА_1 підтверджується копією Договору дарування частки об`єкту нерухомого майна від 19.09.2014 року, посвідченого 19.09.2014 року приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу Харченко О. А. за реєстром №584, та копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно номер витягу 27017674 від 19.09.2014 року.
Згідно довідки від 06.08.2019 року виданої головою квартального комітету №4 ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , 1973 р.н., та ОСОБА_3 , 1998 р.н., з липня 2018 року проживають за адресою: АДРЕСА_1 .
Факт реєстрації відповідачів за адресою: АДРЕСА_1 , копією з будинкової книги.
Згідно змісту ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Заявлений позов підлягає розгляду в порядку статті 391 ЦК України, в якій закріплено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно зі ст.17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Згідно з ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Оскільки договір найму житлового приміщення між сторонами не укладався, суд при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, застосовує норми цивільного законодавства.
Згідно зі ст.386 ЦК України власник який має підстави передбачати можливість порушення свого права іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України- член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог:
1) про позбавлення права власності на житлове приміщення;
2) про позбавлення права користування житловим приміщенням;
3) про визнання особи безвісно відсутньою;
4) про оголошення фізичної особи померлою.
У відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Закріплюючи право кожного на мирне володіння своїм майном, стаття 1 протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за своєю суттю є гарантією права власності (рішення від 13 червня 1979 року у справі «Маркс проти Бельгії», п. 69).
Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України зміст права власності становить належність власнику права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим таку вимогу, як позбавлення права користування житловим приміщенням.
Із вищевикладеного вбачається, що відповідачі дійсно не проживали більше року за адресою реєстрації без поважних причин, що створює перешкоди у здійсненні позивачем її права користування та розпоряджання належним їй майном, тому, суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, встановленими, а позов підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 259, 263-265, 280-281 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні та володінні житловим будинком, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , що є підставою для зняття його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Г. В. Бондаренко