Провадження № 2/161/976/20
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі - Ярмолюк В.С.

за участю:

відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки та піклування Луцької районної державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, об`єднаним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки та піклування Луцької районної державної адміністрації, Княгининівська сільська рада, про визначення місця проживання дитини, встановлення порядку спілкування з дитиною

В С Т А Н О В И В:

17.12.2019 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки та піклування Луцької районної державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. В обгрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що з весни 2015 року до початку 2017 року він з відповідачкою проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася спільна дитина - донька ОСОБА_3 . Починаючи з 2017 року їх спільне з ОСОБА_1 проживання припинено, донька залишилася проживати зі своєю матір`ю. З того часу у них з відповідачкою виникають непорозуміння щодо його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Розпорядженням Луцької районної держадміністрації від 26.04.2019 року № 128 про розв`язання спору між батьками щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 та способу участі у вихованні того з батьків, що проживає окремо - визначено місце проживання дитини з відповідачкою, а йому встановлений наступний графік зустрічей з дитиною: щосереди з 17 год. до 19 год.; 1, 3 неділю місяця з 15 год. до 20 год.; в день народження дитини, святкові вихідні дні (1 січня, 7 січня) з 15 год. до 19 год.; в святкові вихідні дні (Трійця, Пасха) з 15 год. до 20 год. за його адресою проживання та без участі матері. Відповідачку зобов`язано не чинити йому перешкод у виконанні вищезазначеного графіку. Однак, незважаючи на вказане розпорядження відповідачка перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною, обгрунтовуючи це різними суб`єктивними причинами. Оскільки в позасудовому порядку вирішити спір не виявилося за можливе, просить суд: зобов`язати відповідачку ОСОБА_1 не чинити йому перешкод у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; встановити йому наступний спосіб участі у вихованні і спілкуванні з донькою - щосереди: з 15 год. до ранку наступного дня без участі матері; 1, 3 неділю місяця з 9 год. до ранку наступного дня без участі матері в день народження дитини; святкові вихідні дні ( Трійця, Пасха , 01 січня, 07 січня) з 15 год. до 20 год. без участі матері та інших родичів дитини; в разі хвороби дитини в день зустрічей з дитиною, зобов`язати матір дитини надати довідку про хворобу дитини або інші докази хвороби дитини, або ж допустити його до дитини по місцю проживання останньої з метою перевірки наявності хвороби.

31.01.2020 року відповідачем ОСОБА_1 було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якої заявлені вимоги вона визнає частково. У своєму відзиві ОСОБА_1 зазначила, що вона ніколи раніше не перешкоджала і не мала наміру у подальшому перешкоджати спілкуванню батька з дитиною. Розпорядженням Луцької районної державної адміністрації Волинської області від 26.04.2019 року № 128 визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 разом з нею, а також встановлено графік зустрічей з дитиною батька - ОСОБА_2 . Згідно вказаного розпорядження їх спільна з позивачем дитина увесь час проживала разом з нею, вона займалася її вихованням та піклуванням, дочка прив`язана до неї, позивач ніколи не залишався з дочкою на тривалий час, не виявляв проявів самостійного виховання дочки, навіть в період коли вони проживали разом. Вимога позивача залишати дочку разом з ним на ніч, де не створено належні умови є необгрунтованою та може негативно вплинути на психічний розвиток дитини. Крім того, на даний час позивач не сплачує аліменти на утримання їхньої малолітньої доньки, жодного з покладених законом на батьків обов`язків не виконує. Вона повністю опікується інтересами і потребами дитини, піклується, займається вихованням, слідкує за її здоров`ям, віддає дитині свою любов і турботу, велику увагу приділяє розвитку доньки. Окрім відвідин дошкільного навчального закладу, вона з дочкою грає у розвиваючі ігри, читає книжки, розглядає розвиваючі картинки, розповідаю казки тощо. Враховуючи викладене, просить суд позов ОСОБА_2 задовольнити частково (а.с. 18-19).

20.01.2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки та піклування Луцької районної державної адміністрації, Княгининівська сільська рада, про визначення місця проживання дитини, встановлення порядку спілкування з дитиною. В обгрунтування позову зазначила, що вона з відповідачем дійсно проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, за час якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась спільна дитина - дочка ОСОБА_3 . В подальшому їх спільне життя з ОСОБА_2 не склалося, а тому вони розійшлися. З березня 2017 року вона з донькою проживає окремо та за домовленістю з ОСОБА_2 , їхня дочка постійно проживала, і на даний час постійно проживає з нею, за адресою: АДРЕСА_3 . Відповідно до постанови Волинського апеляційного суду від 13.06.2019 року, на її користь стягуються аліменти на утримання малолітньої дитини, у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн., але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.02.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак, на даний час аліменти на утримання малолітньої дочки відповідач не сплачує, жодного з покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дочки. Разом з тим, вона ніколи не перешкоджала і не має наміру у подальшому перешкоджати спілкуванню батька з дитиною. Проте, психологічно дочка не готова проживати разом з батьком, оскільки вихованням дочки вона постійно займалася одноособово. За обставин, які склалися, мною створені найкращі умови для дитини, у неї є свій дитячий куточок, де вона грається, є окреме ліжко для сну, дитина забезпечена іграшками та іншими речами для розвитку. Виходячи з інтересів дочки, вважає за доцільне залишити її на своєму утриманні та вихованні за адресою: АДРЕСА_3 . Враховуючи викладене, просить суд визначити місце проживання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з нею - матір`ю ОСОБА_1 , за місцем її реєстрації або проживання; встановити, ОСОБА_2 , наступний порядок у спілкуванні з дитиною: щосереди з 17.00 год. до 19.00 год. за її участю; 1, 3 неділя місяця з 15.00 год. до 19.00 год. за її участю; в святкові вихідні дні (01 січня, 07 січня, (Трійця, Пасха - перші дні свят) з15.00 год. до 19.00 год., за адресою: АДРЕСА_4 за її участю.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.03.2020 року ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки та піклування Луцької районної державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкування з дитиною, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною та позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки та піклування Луцької районної державної адміністрації, про визначення місця проживання з дитиною, встановлення порядку спілкування з дитиною об`єднано в одне провадження.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить його власноручна розписка, яка міститься у матеріалах справи. Заява про відкладення розгляду спарви від позивача на адерсу суду не надходила.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги ОСОБА_2 , пред`явлені до неї, визнала частково, суду пояснила, що ОСОБА_2 є безвідповідальною особою, а тому вона боїться залишати малолітню доньку у нього на ніч або на цілий день без її ( ОСОБА_1 ) присутності, оскільки дитині лише 4 роки. ОСОБА_2 не вміє поводитися із дитиною, не знає про коло інтересів доньки. На даний час позивач проживає з іншою жінкою, яка має схильність до зловживання спиртними напоями та із дитиною останньої від попереднього шлюбу, з якою вони практично не займається. ОСОБА_2 та його нова співмешканка проживають у будинку, в якому відсутні водопостачання та санвузол, стан житла антисанітарний. Необхідність у визначенні позивачу порядку участі в спілкуванні та вихованні дитини саме за її присутності виникає через те, що ОСОБА_2 , під час спільних зустрічей з ОСОБА_3, може перебувати в компанії, де вживають алкогольні напої, а відтак не слідкувати за донькою. За таких обставин, вона не може бути впевненою, що за її відсутності біля дитини з донькою все гаразд. Ствердила, що будь-яких перешкод у спілкуванні з донькою для позивача вона не створює. В свою чергу, ОСОБА_2 сам являється ініціатором різних конфліктів. Заявлені нею позовні вимоги підтримала у повному обсязі із викладених у позові підстав та просила їх задовольнити.

Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - Органу опіки та піклування Луцької районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, на електронну адресу суду надіслав заяву, відповідно до якої представник Органу просить розгляд справи здійснювати у його відсутності, оскільки повноваження захисту прав дітей належать Княгининівській сільській раді, як органу опіки та піклування (а.с. 16).

Від третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору Княгининівської сільської ради на адресу суду надійшло клопотання, відповідно до якого просить розгляду справи проводи за відсутності її представника, при вирішенні справи покладається на думку суду.

Враховуючи ту обставину, що позивач ОСОБА_2 причини своєї неявки суду не повідомив, тобто не з`явився до суду без поважних причин, суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності позивача.

Заслухавши пояснення відповідачки, дослідивши письмові докази, які місться в матеріалах справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що у позивач ОСОБА_2 та відповадач ОСОБА_1 в період часу з весни 2015 року до початку 2017 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Дана обставина сторонами не заперечується.

Як вбачається із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 спільна дитина - донька ОСОБА_3 (а.с. 6).

Розпорядженням Луцької районної держадміністрації «Про розвязання спору між батьками щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 та способу участі у вихованні того з батьків, що проживає окремо» № 128 від 26.04.2019 року, визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 встановлений наступний графік зустрічей з дитиною:

-щосереди з 17 год до 19 год.;

-1, 3 неділю місяця з 15 год. до 20 год.;

-в день народження дитини (09 травня), святкові вихідні дні (01 січня, 07 січня ) з 15 год. до 19 год., в святкові вихідні дні (Трійця, Пасха) з 15 год. до 20 год. без участі матері за адресою: АДРЕСА_4 .

ОСОБА_1 зобов`язано не перешкоджати ОСОБА_2 у виконанні вищезазначеного графіку (а.с. 7).

У своїй позовній заяві до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, ОСОБА_5 посилається на ту обставину, що відповідачка, під приводом суб`єктивних чинників, чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною.

В свою чергу, ОСОБА_1 обгрунтовує свої позовні вимоги до ОСОБА_2 , про встановлення порядку спілкування з дитиною, відсутністю в її діях здійснення будь-яких перешкод ОСОБА_2 в його спілкуванні з малолітньою донькою. При цьому, частково заперечуючи щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , фактично просить зменшити обсяг спілкування останнього з малолітньою донькою ОСОБА_3 . Крім того, ОСОБА_1 посилаючись на безвідповідальність ОСОБА_2 , просить усі зустрічі останнього з дитиною проводити за її участі.

У ст. 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16.07.2015 року).

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтресами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Хант проти України, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07.12.2006 року).

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно зі ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Тлумачення ст. 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права.

Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Вказане положення матеріального закону кореспондується з приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України, відповідно до якої завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Отже, суд може захистити лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси, а відсутні такого порушення унеможливлює існування цивільного спору, що є підставою для відмови у позові.

Із наведеного слідує, що спір щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною можливий лише за умови наявності таких перешкод.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з довідки Луцького РВП Луцького ВП ГУНП у Волинській області № 3125/59/01-20 від 13.03.2020 року, - 10.02.2019 року о 12:39 год., 17.04.2019 року о 16:38 год. 15.05.2019 року о 17:15 год., 17.06.2019 року о 15:12 год., 24.07.2019 року о 18:00 год., 20.10.2019 року о 14:59 год. на службу «102» надходили повідомлення ОСОБА_2 , щодо виникнення конфліктів із колишньою співмешканкою та її матір`ю з приводу чинення йому останніми перешкод у спілкуванні з донькою.

Згідно довідки Луцького РВП Луцького ВП ГУНП у Волинській області від 17.06.2019 року, вбачається, що у відповідь на звернення ОСОБА_2 було встановлено, що ОСОБА_1 не дає позивачу бачитися з малолітньою донькою через хворобу останньої.

Відповідно до довідки Луцького РВП Луцького ВП ГУНП у Волинській області від 24.07.2019 року, вбачається, що на підставі звернення ОСОБА_2 було встановлено, що під час проведення спільного дозвілля між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у виник конфлікт з приводу виховання та догляду за донькою.

Крім того, довідкою Луцького РВП Луцького ВП ГУНП у Волинській області від 20.10.2019 року було встановлено, що ОСОБА_1 відмовилася дати доньку колишньому співмешканцю ОСОБА_2 , оскільки той приїхав з пасажиром, який на її думку був в стані алкогольного сп`яніння, а транспортний засіб не був обладнаним дитячим кріселком.

У вищевказаних випадках працівниками органу Національної поліції було зафіксовано факт невиконання ОСОБА_1 розпорядження Луцької районної держадміністрації № 128 від 26.04.2019 року.

Вищезазначене свідчить про наявність перешкод з боку ОСОБА_6 у реалізації ОСОБА_2 свого права на вільне спілкування та виховання їх спільної дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому такі перешкоди підлягають усуненню.

Разом з тим, розпорядження голови Луцької районно державної адміністратрації Волинської області №299 від 05.12.2019 року, було скасовано розпорядженням Луцької районної держадміністрації «Про розвязання спору між батьками щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 та способу участі у вихованні того з батьків, що проживає окремо» № 128 від 26.04.2019 року в частині, зокрема, встановлення ОСОБА_2 графіку зустрічей з дитиною та зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкод у спілкуванні батька з донькою. ОСОБА_2 , з метою усунення перешкод у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , рекомендовано звернутися до суду.

Вирішуючи питання щодо визначення ОСОБА_2 способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке є предметом позовних вимог кожного із сторін, які об`єднані в одне провадження, суд приходить до наступного.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 15 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобовязані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Тлумачення ст. 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права.

Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками.

Так, рішенням виконавчого комітету Княгининівської сільської ради Луцького району «Про визначення ОСОБА_2 способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_3 » № 60 від 27.05.2020 року було затверджено висновок про визначення ОСОБА_2 способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вищевказаним висновком Княгининівської сільської ради встановлено наступне.

Відповідно до акта обстеження умов поживання від 20.05.2020 року, проведеного комісією Княгининівської сільської ради, за адресою: АДРЕСА_3 , проживають 5 дорослих осіб та 2 малолітніх дітей. Будинок одноповерховий складається з житлових кімнат, кухні, коридору. Кімнати облаштовані необхідними меблями, умови проживання потребують покращення. Діти забезпеченні усім необхідним для гармонійного розвитку.

Відповідно до акта обстеження умов поживання від 20.05.2020 року, проведеного комісією Княгининівської сільської ради, за адресою: АДРЕСА_4 , проживають 4 дорослих осіб. Будинок одноповерховий, складається з 5 кімнат, коридору, кухні, санвузла, облаштований усіма зручностями. В кімнатах є відповідні меблі, санітарно-гігієнічний стан будинку задовільний.

І батько, і матір дитини мають належні умови та можливості для виховання та розвитку дитини.

Відповідно до п. 4 Положення про комісію з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Княгининівської сільської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Княгининівської сільської ради від 28.08.2019 року № 173, питання щодо визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розглядалося на комісії з питань захисту прав дитини Княгининівської сільської ради 25.05.2020 року, протокол № 2. У розгляді справи брали участь батьки дитини.

Члени комісії відмітили, що дитині 4 роки, з батьком дитини проживає інша жінка з малолітньою дитиною і на ніч залишати ОСОБА_3 в будинку ОСОБА_2 недоцільно. Оскільки дитина відвідує дошкільний навчальний заклад та розвиваючі заняття в ньому, забирати її щосереди о 15.00 із садочка також недоцільно.

Розглянувши матеріали, які були надані на засідання комісії, враховуючи пропозиції членів комісії з питань захисту прав дитини, з метою забезпечення реалізації прав, свобод та законних інтересів дитини, виконавчий комітет Княгининівської сільської ради вважає за доцільне встановити ОСОБА_2 наступний графік зустрічей з дитиною ОСОБА_3 :

- щосереди: з 17.00 год. до 19.00 год. за участю матері ОСОБА_1 ;

- 1, 3 неділя місяця з 15.00 год. до 19.30 год. за участю матері ОСОБА_1 ;

- в святкові вихідні дні (01 січня, 07 січня, (Тійця, Пасха - перші дні свят)) з 15.00 год. до 19.00 год.. за адресою: АДРЕСА_4 , за участю матері ОСОБА_1 .

Однак, з вищевказаним висновком, затвердженим рішенням виконавчого комітету Княгининівської сільської ради Луцького району «Про визначення ОСОБА_2 способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_3 » № 60 від 27.05.2020 року, в частині встановлення ОСОБА_2 графіку зустрічей з дитиною ОСОБА_3 , в повній мірі погодитись не можливо з огляду на наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів аморальної поведінки чи негативного ставлення ОСОБА_2 до доньки, а тому звуження його обсягу часі на участь в спілкуванні та вихованні дитини є порушенням його батьківських прав.

З огляду на наведене, а також на наявність конфліктних відносин, що склалися між сторонами, суд також вважає, що ОСОБА_1 не доведено необхідність своєї присутності під час спілкування позивача з дитиною у визначені судом дні.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення вимог ОСОБА_2 про встановлення йому зустрічей з дитиною із ночівлею останньої за місцем його проживання, оскільки їх спільна з відповідачкою донька на момент вирішення даного спору є малолітньою, вона звикла до повсякденного життя разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 , а також до свого житла, де вона постійно проживає, а тому її перебування за місцем проживання позивача у нічний час та за відсутності матері може негативно відобразитися на її психологічному здоров`ю.

При цьому, з урахування вікових змін дитини, її розвитку та потреб, сторони не позбавлені у майбутньому права звернутися до суду з позовом про зміну встановленого судом способу участі у вихованні дитини.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення як позову ОСОБА_2 , так і позову ОСОБА_1 , в частині визначення способу та порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною та вважає за необхідне встановити ОСОБА_5 наступний графік побачень з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: шляхом зустрічей - щосереди з 17.00 до 19.00; неділі І, ІІІ тижня місця з 10.00 до 19.00 без участі матері; в святкові вихідні дні - 01 січня, 07 січня, перші дні свят Пасха, Трійця з 10.00 до 19.00 за адресою: АДРЕСА_4 , без участі матері.

Разом з тим, не підлягає до задоволення позовна вимога ОСОБА_5 про зобов`язання ОСОБА_1 надати довідку про хворобу дитини або інші докази хвороби дитини, або ж допустити його до дитини по місцю проживання останньої з метою перевірки наявності хвороби в разі наявності такої в день зустрічей з дитиною, оскільки такі його вимоги не грунтуються на законі.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини.

Згідно зі ст. ст. 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, згідно вимог закону вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б насамперед інтересам неповнолітніх дітей. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Розпоряженням Луцької районної державної адміністрації Волинської області від 26.04.2019 року № 128, зокрема, визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , з матір`ю ОСОБА_1 .

Вказане розпорядження на момент розгляд справи є не скасованим та чинним.

Виходячи з того, що увесь час дитина проживала разом із ОСОБА_1 , остання займалася її вихованням та піклуванням, водила до дитячого садочку, суд вважає доведеним, що донька прив`язана до відповідачки, а відтак в останніх існує тісний зв`язок.

За обставин, які склалися між сторонами, ОСОБА_1 створені найкращі умови для дитини, у неї є свій дитячий куточок, де вона грається, є окреме ліжко для сну, дитина забезпечена іграшками та іншими речами для розвитку.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (п. 1 ст. 18 цієї Конвенції ООН).

Як зазначено у п. 1 ст. 9 Конвенції ООН, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Аналізуючи вищевказані норми чинного законодавства України, а також відсутності будь-яких заперечень з боку ОСОБА_5 щодо визначення місця проживання дитини, з урахуванням заявленої останнім позовної про встановлення йому порядку участі у вихованні з донькою, як того з батьків, хто проживає окремо, трактується як досягнення згоди обох батьків щодо зазначеного питання.

Суд також приймає до уваги пріоритетність прав матері, яка закріплюється принципом 6 Декларації прав дитини, в якій, у свою чергу, передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків та в будь-якому випадку в атмосфері кохання, морального і матеріального забезпечення. Малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли існують виняткові обставини, бути розлучена з матір`ю.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з якнайкращого інтересів малолітньої дитини, суд приходить до висновку про визначення місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.02.2020 року ОСОБА_1 було звільнено від сплати судового збору.

Враховуючи зазначене, принцип пропорційності при вирішенні питання про розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи, з урахуванням положення ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне судові витрати залишити за сторонами, а іншу частину компенсувати за рахунок держави.

На підставі ст. ст. 19, 157, 159, 161 СК України, керуючись ст. ст. 10-13, 77-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки та піклування Луцької районної державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною - задовольнити частково.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки та піклування Луцької районної державної адміністрації, Княгининівська сільська рада, про визначення місця проживання дитини, встановлення порядку спілкування з дитиною - задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначити ОСОБА_2 наступний спосіб участі у спілкуванні та вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

шляхом зустрічей - щосереди з 17.00 до 19.00; неділі І, ІІІ тижня місця з 10.00 до 19.00 без участі матері;

в святкові вихідні дні - 01 січня, 07 січня, перші дні свят Пасха, Трійця з 10.00 до 19.00 за адресою: АДРЕСА_4 без участі матері.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 .

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити за необґрунтованістю.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити за необгрунтованістю.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору, витрати по розгляду справи віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення у повному обсязі складено 06 липня 2020 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська