КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1310/2020 Доповідач - Мараєва Н.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7.07.2020 р. Київський Апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду

цивільних справ :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Заришняк Г.М., Рубан С.М.

При секретарі - Гаврюшенко К.О.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного

суду в порядку спрощеного позовного провадження

Цивільну справу за апеляційною скаргою

представника АТ КБ «ПриватБанк»

на рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2019 р.

в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерціний

банк «ПриватБанк»

про захист прав споживачів та стягнення пені,-

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з`явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів

В с т а н о в и л а :

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2019 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення пені.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором № SАМDNWFD100 від 30 грудня 2013 р. штрафні санкції у вигляді пені у розмірі 3%, що становить 31 373,97 дол. США; стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави 1 100,82 грн. судового збору; в іншій частині вимог - залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2019 року в частині задоволених позовних вимог, і в цій частині ухвалити нове рішення, яким стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 штрафні санкції у вигляді пені в розмірі 3%, що становить 49 788, 17 грн., а в решті рішення - залишити без змін, посилаючись, на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, між сторонами 30 грудня 2013 р. було укладено депозитний договір № SАМDNWFD100, згідно якого позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 25 001, 36 дол.США із відсотковою ставкою 9 % річних.

Навесні 2014 р. у зв`язку із припиненням функціонування банківських відділень відповідача на території АР Крим рахунок позивача було безпідставно заблоковано відповідачем.

З метою отримання належних позивачу коштів та нарахованих по ним відсотків, за вказаним договором після закінчення строку дії договору відповідач неодноразово звертався у відділення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» із відповідними вимогами про отримання належних йому коштів.

З метою отримання належних позивачу коштів та нарахованих по ним відсотків за зазначеним вище договором, 13.11.2014 р. в Головному офісі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було зареєстровано заяву від 07.11.2014 р. про розірвання договору № SАМDNWFD10 від 30.12.2013 р., видачу депозиту та нарахованих по ньому відсотків в повному обсязі. Дана заява була отримана відповідачем, але задоволена не була, що послугувало підставою для звернення до суду.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 29.01.2016 р., у справі № 754/931/15-ц, позовні вимоги ОСОБА_1 було частково задоволено, а саме, стягнуто з банка: 25 000, 00 дол. США (сума депозиту), 1 880, 14 дол. США (відсотки за вкладом) та 4 493, 83 дол. США (пеня).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2016 р. рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29.01.2016 р. було залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 28 березня 2018 р. касаційна скарга ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» була залишена без задоволення. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29.01.2016 р. та ухвала Апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2016 р. були залишені без змін.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, обставини, встановлені вказаними рішеннями судів не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до вимог статей 526 та 1058 ЦК України зобов`язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки).

Згідно ч.3 ст.1060 ЦК України за договором банківського вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом зі спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.

Так, згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч.1 ст.631 ЦК України).

Судом встановлено, що зазначена вище, присуджена судом, сума була повернута банком позивачу 07 листопада 2018 р., що свідчить про те, що ПАТ КБ «Приватбанк» прострочив виконання грошового зобов`язання, а тому наявні підстави для застосування ч.2 ст. 625 ЦК України.

Також, вкладник за договором банківського вкладу (депозиту) є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем і несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені в розмірі трьох процентів вартості послуги за кожен день прострочення.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З цього слідує, що послугою банку, після закінчення дії депозитного договору або отримання банком вимоги вкладника видати вклад є видача грошової суми, яка складається з суми вкладу та суми відсотків, нарахованих за користування вкладом.

Тобто, послугою банку, після закінчення дії депозитного договору або отримання банком вимоги вкладника видати вклад є видача грошової суми, яка складається з суми вкладу та суми відсотків нарахованих за користування вкладом.

Процес виробництва банківських послуг на практиці здійснюється у формі відповідних операцій - депозитних, кредитних, інвестиційних тощо. Завершення операції й означає надання відповідної послуги клієнтам. Враховуючи основні ознаки банківського проценту, пропонується його наступне визначення: Банківській процент - це визначена банківським правочином або законом нарахована сума платежу, яка є предметом акцесорного (додаткового) зобов`язання, що визначається в сотій частині до суми основного грошового зобов`язання за яким з настанням певного строку передбачено здійснення платежу.

Згідно ч.3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

Відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 р. у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) та постанові Верховного Суду від 05 червня 2019 р. у справі № 757/32522/17-ц (провадження № 61-461св19).

Верховний Суд зазначав, що цілком законним є стягнення з Банку на користь позивача пені у розмірі трьох процентів від суми утримуваних Банком коштів, оскільки відмова Банку виконати рішення суду та своєчасно видати вкладнику належні йому кошти свідчить про невиконання Банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності передбаченої Законом України «Про захист прав споживачів» у вигляді сплати пені у розмірі трьох процентів від суми утримуваних Банком коштів за кожен день прострочення до дня фактичної видачі.

Також у вказаній постанові Верховний Суд прийшов до висновку, що висновок апеляційного суду про те, що вартість послуги за договором банківського вкладу - це лише розмір процентів, які банк має сплатити за користування коштами вкладника, не відповідає вимогам наведених вище норм законодавства, а також пункту 17 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», яким визначено, що послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага. Таким благом є видача (повернення) вкладнику його коштів.

Суд вважає стимулюючу функцію пені, для добросовісного виконання банком зобов`язань перед його клієнтами в подальшому, тому що неправомірна поведінка боржника не повинна залишатися безкарною, бо ніхто не має права отримувати будь-які переваги з своєї незаконної поведінки. Порушення вимог закону не може бути для боржника вигіднішим ніж його виконання.

Згідно ч.3 статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства, дано право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

За встановлених обставин, враховуючи, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобов`язання, суд правильно вважав за необхідне застосувати до спірних правовідносин норму ч.3 статті 551 ЦК України та зменшити її до суми 31 373, 97 доларів США.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо часткового задоволення позову.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з`ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.268, 352, 367, 368, 374, 375, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника АТ КБ «ПриватБанк» - залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2019 р. - залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 10.07.2020 р.

Головуючий :

Судді :