ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/807/82/20 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 серпня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Остренко Алли Василівни, третя особа ОСОБА_4 про визнання дій нотаріуса незаконними, визнання довіреності недійсною,-

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2016 року Акціонерне товариство «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» (далі - ПАТ «ЗАлК») звернулося до суду з позовною заявою до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Остренко Алли Василівни, третя особа ОСОБА_4 про визнання дій нотаріуса незаконними, визнання довіреності недійсною.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 20 березня 2015 року ПАТ «ЗАлК» в особі генерального директора Котюка Олександра Володимировича було видано довіреність на ім`я ОСОБА_4 , якою уповноважено останнього на вчинення дій від імені Товариства. Дана довіреність була видана терміном на 3 роки з дією до 20 березня 2018 року, посвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Остренко А.В. та зареєстрована в реєстрі за №385. Вказаною довіреністю ПАТ «ЗАлК» в особі Генерального директора Котюка Олександра Володимировича представнику було надано право укладати від імені Товариства будь-які правочини, угоди, договори, контракти, в тому числу зовнішньоекономічні та трудові, без будь-яких обмежень.

Проте, відповідно до Статуту ПАТ «ЗАлК», який діяв на момент вчинення правочину, Генеральний директор Товариства був дещо обмежений в можливості укладати «будь-які правочини» без «будь яких обмежень»: підпункт 19 пункту 9.57 розділу 9 Статуту: «До компетенції Генерального директора належить...укладання та підпис від імені Товариства правочинів (угоди), договорів, контрактів, з врахуванням обмежень, передбачених Статутом». Зокрема вказані обмеження описані в розділі 9 Статуту, п.9.3, 9.4, 9.6, 9.9 та 9.42.

При таких обставинах, зміст правочину, яким є довіреність від 20 березня 2015 року - суперечить актам цивільного законодавства України, а саме ст.ст.238, 1003 Цивільного кодексу України, оскільки в момент вчинення довіреності, Генеральний директор ПАТ «ЗАлК» за Статутом не мав права укладати від імені Товариства будь-які правочини, угоди, договори, контракти, в тому числі зовнішньоекономічні та трудові, без будь-яких обмежень. Нотаріус, встановивши відсутність повноважень у довірителя (генерального директора) згідно статуту комбінату, на які він від імені ПАТ «ЗАлК» уповноважив довіреністю ОСОБА_4, був зобов`язаний згідно ст.5 ЗУ «Про нотаріат» відмовити у вчиненні нотаріальної дії, а тому, беручи до уваги вищенаведені факти грубого порушення зі сторони нотаріуса норм Закону України «Про нотаріат», ПАТ «ЗАлК» вважає видану довіреність від 20.03.2015 року на ім`я ОСОБА_4 недійсною, а дії приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Остренко А.В. - незаконними.

Із урахуванням зазначеного позивач просив суд:

Визнати дії приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Остренко Алли Василівни щодо посвідчення довіреності від 20 березня 2015 року, на підставі якої Публічне акціонерне товариство «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» уповноважив ОСОБА_4 укладати від імені Товариства будь-які правочини, угоди, договори, контракти, в тому числі зовнішньоекономічні та трудові, без будь-яких обмежень.

Визнати недійсною довіреність від 20 березня 2015 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Остренко Алою Василівною та зареєстрована в реєстрі за № 385, на підставі якої Публічне акціонерне товариство «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» уповноважив ОСОБА_4 укладати від імені Товариства будь-які правочини, угоди, договори, контракти, в тому числі зовнішньоекономічні та трудові, без будь-яких обмежень.

Судові витрати у ромірі 1378,00 грн. покласти на відповідача.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 серпня 2019 року в задоволенні позову Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, Акціонерне товариство «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат», подало апеляційну скаргу, у якій просила рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було всебічно з`ясовані всі обставини невиконання приватним нотаріусом вимог Закону України "Про нотаріат" та не надана належним чином правова оцінка самого правочину, який є предметом позову і вчинявся в межах нотаріальних дій. Апелянт вважає, що в даному випадку нотаріус мала встановити відсутність повноважень у довірителя (генерального директора) згідно статуту комбінату, на які він від імені ПАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» уповноважив довіреністю Стеліоса Христодолоу, та згідно ст. 5 Закону України «Про нотаріат» відмовити у вчиненні нотаріальних дій. Заявлена позона вимога про визнання довіреності недійсною - це обраний позивачем один із способів захисту своїх прав, передбачений ст. 16 ЦК України, тому, на думку, апелянта належним відповідачем у даній справі є саме нотаріус.

Відзиву у порядку ст. 360 ЦПК України суду не надано.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що судом першої інстанції в порушення норм процесуального права не визначено належний склад учасників справи. Нотаріус в розумінні статей 48, 52, 53 ЦПК України не є особами, прав і обов`язків яких стосується спір сторін, оскільки відсутня його юридична заінтересованість у результатах вирішення справи судом і реалізації ухваленого в ній рішення. Тобто нотаріус у даній справі не може бути відповідачем.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки він відповідає фактичним обставимнам справи і вимогам закону.

Судом установлено, що 20 березня 2015 року ПАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» в особі генерального директора Котюк О.В. було видано довіреність на ім`я ОСОБА_4 , якою уповноважено останнього на вчинення наступних дій:

-представляти інтереси Товариства у всіх органах державної влади та місцевого самоврядування, підприємствах, установах, організаціях будь-якої підпорядкованості, перед усіма юридичними та фізичними особами з будь-яких питань, пов`язаних з фінансово-господарською діяльністю Товариства з усіма правами (повноваженнями), наданими Генеральному директору Товариства статутом Товариства та чинним законодавством;

-укладати від імені Товариства будь-які правочини, угоди, договори, контракти, в тому числі зовнішньоекономічні та трудові, без будь-яких обмежень;

-укладати, змінювати, розривати будь-які цивільно-правові, господарські, трудові, адміністративні угоди (договори), зовнішньоекономічні контракти, визначаючи умови цих правочинів на власний розсуд, здійснювати інші дії з розпорядження майном та грошовими коштами Товариства відповідно до Статуту та внутрішніх правил Товариства;

-відкривати та закривати банківські рахунки будь-якого типу та здійснювати будь-які дозволені законодавством операції з банківськими рахунками Товариства;

-бути повноважним представником Товариства у взаємовідносинах Товариства з контролюючими та правоохоронними органами з усіх питань діяльності Товариства; представляти інтереси Товариства в усіх державних судах, третейських судах та арбітражах в Україні та за межами України, з усіма правами наданими законом стороні, третій особі, учаснику відповідних проваджень, у т.ч. з правом підпису та подання будь- яких заяв, позовних заяв, апеляційних, касаційних скарг, клопотань, пояснень, заперечень, відзивів та інших процесуальних документів;

-підписувати, подавати й отримувати від будь-яких підприємств, установ, організацій, державних та правоохоронних органів, інших юридичних осіб, а також фізичних осіб, будь-які документи, в тому числі кореспонденцію;

-підписувати накази та розпорядження, наймати та звільняти працівників, організовувати ведення бухгалтерського та податкового обліку, підписувати фінансову та податкову звітність та здійснювати право першого підпису фінансових документів, в тому числі платіжних та касових;

-передавати всі або частину своїх повноважень, передбачених цією довіреністю, третім особам.

Дана довіреність була видана терміном на 3 роки з дією до 20 березня 2018 року (а.с.6).

Вказаною довіреністю Генеральним директором було уповноважено Третю особу на представлення інтересів Позивача з будь-яких питань, пов`язаних із фінансово- господарською діяльністю Позивача з усіма правами (повноваженнями), наданими Генеральному директору Статутом Позивача та чинним законодавством, у тому числі- укладати від імені Позивача будь-які правочини, угоди, договори, контракти, в тому числі зовнішньоекономічні та трудові, без будь-яких обмежень.

У довіреності вказано, що Генеральний директор діє на підставі Статуту ПАТ «ЗАлК».

Повноваження Генерального директора Позивача встановлені п. 9.57 Статуту ПАТ «ЗАлК».

Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Остренко А.В. за реєстровим №385 посвідчено довіреність Публічного акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» в особі генерального директора Котюк Олександра Володимировича на ім`я ОСОБА_4 , якою уповноважено останнього на вчинення вищезазначених дій.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Як зазначено у частині першій статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Право вибору способу захисту, передбаченого законом, належить особі, яка звернулася за захистом свого права.

За положеннями статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається зі змісту статей 51, 175 ЦПК України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Винятки становлять справи, вирішення яких є неможливим без участі усіх співвідповідачів у зв`язку із характером спірних правовідносин.

Якщо, позивач не заявляє клопотання про зміну неналежного відповідача, суд відмовляє у задоволенні позову.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про нотаріат" нотаріат - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Відповідно до п. 1 ст. 34 Закону України « Про нотаріат» нотаріуси посвідчують правочини ( договори, заповіти, довіреності, вимоги про нотаріальне посвідчення правочину тощо).

Відповідно до положень статті 49 Закону України "Про нотаріат" нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; в інших випадках, передбачених Законом України "Про нотаріат".

Відповідно до статті 50 Закону України "Про нотаріат" нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - сторін нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір.

Таким чином, нотаріус не є відповідачем у справах, що виникають із цивільних відносин, пов`язаних з нотаріальною дією.

Право на звернення до суду з позовом про незаконність нотаріальної дії чи відмови в її вчиненні мають заінтересовані особи (фізичні та юридичні), стосовно яких були вчинені нотаріальні дії, або які одержали відмову в їх вчиненні, тобто безпосередньо брали участь у нотаріальному процесі. Особи, які не брали участі у вчиненні нотаріальних дій, але вважають, що їх права і охоронювані законом інтереси порушені нотаріальною дією, вправі звернутися до суду з відповідним самостійним позовом про недійсність посвідченого акта, але не до нотаріуса, а до інших суб`єктів спірних матеріальних правовідносин щодо яких виник спір.

Особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 629/1296/16-ц (провадження № 61-141св17).

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55 та 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Зі змісту позовних вимог ПАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» вбачається, що позивач звернувся в суд про визнання нотаріальних дій незаконними щодо посвідчення довіреності та визнання недійсною нотаріально посвідченої довіреності, тобто, оскаржує нотаріальний акт.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої, третьої статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю; довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Статтею 239 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Отже, довіреність є одностороннім правочином, який створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яка видала довіреність.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги до правочинів.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України недійсність правочину є недодержанням в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Враховуючи викладене суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, що позивач заявив вимоги до неналежного відповідача.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Апеляційним судом жодним чином не заперечується передбачене статтею 50 Закону України "Про нотаріат" право заінтересованої особи оскаржити до суду в порядку позовного провадження нотаріальну дію. Однак, при такому оскарженні нотаріус буде належним відповідачем у справі лише, коли у позові йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства, тобто коли у позивача відсутній спір про право з іншою особою, крім нотаріуса.

Якщо наявний спір про право цивільне між позивачем та іншою особою, то належним відповідачем у такій справі буде саме сторона правочину, а не нотаріус, оскільки цивільна відповідальність за незаконно посвідчений правочин покладається не на нотаріуса, а на особу (сторону правочину), на користь якого він вчинений. Сам же нотаріус може бути залучений судом як третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Сторонами правочину (спірної довіреності), є ПАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат», генеральний директор Котюк О.В., особа якого встановлено нотаріусом у відповідності до вимог частини другої статті 43 Закону України "Про нотаріат" та який підписав довіреність і Стеліос Хоистодоулоу щодо якої видана довіреність.

Водночас, до зазначених осіб позовні вимоги не пред`являлися.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на вищевказане колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанцій не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 серпня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 січня 2020 року.

Головуючий суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Маловічко С.В.