У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2020 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді - Зарева Н.І., за участю:

секретаря судового засідання - Віраг Е.М.,

представника скаржника - ОСОБА_1 ,

приватного виконавця Лукечі О.В.,

представника стягувача Орос В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгороді, скаргу боржника ОСОБА_2 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Лукечі Олександра Васильовича з примусового виконання виконавчого листа № 2п-1113/10, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про "Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Укргазбанк" заборгованість в розмірі 255581, 69 гривень", -

ВСТАНОВИВ:

Боржник ОСОБА_2 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Лукечу Олександра Васильовича, в якій просив визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №60221725 від 04 жовтня 2019 року, постанову про накладення арешту на майно боржника від 04 жовтня 2019 року, визнати неправомірним та скасувати звіт про оцінку майна квартири загальною площею 53,9 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який здійснений 24 вересня 2020 року ТОВ «Байт» у межах виконавчого провадження №60221725, а також визнати неправомірними дії приватного виконавця Лукечі О.В. щодо визначення ринкової вартості зазначеної квартири в розмірі 809 611,00 гривень на підставі звіту про оцінку майна від від 24.09.2020 року.

Зазначену скаргу боржник мотивує тим, що на його думку виконавче провадження відкрито з порушенням строків пред`явлення виконавчих документів до виконання, оскільки рішення Ужгородського міськрайонного суду у справі №2п-1113/10 набуло законної сили 27.05.2010 року, виконавчий лист виданий 21.06.2010 року, а тому строк пред`явлення виконавчого документу сплив ще в 2013 році. Окрім цього, стверджує, що приватний виконавець накладаючи арешт на нерухоме майно не володів інформацією щодо наявності чи відсутності коштів у боржника та не вчинив жодних дій щодо виявлення вказаної інформації, чим порушив вимоги ч. 2, 5 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження». ОСОБА_2 додатково повідомляє, що не погоджується зі звітом описаної приватним виконавцем нерухомості, з огляду на те, що експерт-оцінювач не оглядав арештовану квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з чого боржник робить висновок про недійсність звіту про оцінку майна. Оскільки приватний виконавець здійснив дії щодо визначення вартості майна на підставі звіту про оцінку, складеного з порушеннями законодавства, скаржник вважає що є достатні підстави для визнання його дій неправомірними.

Разом зі скаргою на дії виконавця, боржник подав до суду клопотання про зупинення стягнення на підставі виконавчого листа та зупинення реалізації арештованого майна.

Сімнадцятого листопада 2020 року до Ужгородського міськрайонного суду надійшов відзив представника стягувача Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» в якій останній заперечив щодо задоволення скарги боржника ОСОБА_2 з

мотивів необґрунтованості та безпідставності. Щодо порушення порядку відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем Лукеча О.В. у зв`язку з пропуском строків пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, представник стягувача послався на обставини переривання строку пред`явлення виконавчого документу під час його перебування на виконанні в органах державної виконавчої служби. Стверджують що з дати набрання законної сили рішенням суду в 2010 році виконавчий лист неодноразово пред`являвся в органи державної виконавчої служби. Також в обгрунтування законності дій приватного виконавця представник послався на положення ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до яких виконавець виносить постанову про арешт майна боржника під час відкриття виконавчого провадження. Водночас, стягувач апелював до безпідставність вимог скаржника щодо визнання неправомірних дій приватного виконавця щодо визначення ринкової вартості майна та про визнання неправомірними та скасування звіту про оцінку майна, з огляду на те, що виконавцеь дотримався норм Закону України «Про виконавче провадження», яка визначає процедуру залучення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна боржника, а боржник не надав жодного доказу, що ринкова вартість належного боржнику майна є заниженою та не відповідає ринковій вартості.

Від приватного виконавця Лукечі О.В. надійшли заперечення на скаргу боржника ОСОБА_2 . У запереченнях останній повідомив, що в нього на виконанні перебуває виконавче провадження №60221725 щодо примусового виконання виконавчого листа Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.06.2010 року у справі №2п-1113/10 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» - 253 761, 69 гривень заборгованості за кредитним договором, 1 820 гривень судових витрат.

У ході примусового виконання ним було здійснено опис та арешт предмету іпотеки - двохкімнатної квартири загальною площею 53,9 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , призначено експерта для проведення оцінки арештованого майна, здійснено оцінку вартості арештованого майна та направлено матеріали для примусової реалізації через ДП «СЕТАМ».

Щодо порушення порядку відкриття виконавчого провадження у зв`язку з пропуском строків пред`явлення виконавчого документа до виконання останній пояснив, що постановою старшого державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Мигович М.М. від 02.08.2019 року було повернуто виконавчий документ стягувачу. В подальшому виконавчий документ разом з зазначеною постановою був пред`явлений приватному виконавцю Лукеча О.В., який в силу положень п. 1 ч. 4, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» не мав правових підстав відмовляти у відкритті виконавчого провадження. Відкривши виконавче провадження останній відповідно до положень ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про арешт майна боржника. Також стверджує про те, що дії останнього щодо оцінки майна відповідають положеннями ч. 1-3, 5 ст. 57 «Про виконавче провадження».

Третього грудня 2020 року до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшли письмові пояснення представника скаржника ОСОБА_1 , який додатково пояснив, що на квартиру по АДРЕСА_2 не може бути примусово звернено стягнення оскільки таке стягнення суперечить положенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», так як дана квартира є місцем постійного проживання боржника ОСОБА_2 .

Представник боржника ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала подані нею клопотання та скаргу, стверджувала що першочергово виконавець повинен був з`ясувати наявність коштів у боржника. Також додала, що стягував незгодний з оцінкою майна, а також апелювала до того факту, що вартість майна значно перевищує суму заборгованості за виконавчим документом, а сама згода на стягнення була дана з метою безперешкодного виїзду за кордон.

Приватний виконавець Лукеча О.В. у судовому засіданні заперечив щодо клопотань представника боржника та щодо задоволення скарги з мотивів, викладених в письмових поясненнях. Додав, що з моменту набрання рішенням законної сили жодної інформації щодо погашення заборгованості перед стягувачем не було. Зазначає, що боржник не проживає за вказаною адресою, що підтверджується відповідними актами виконавця та зафіксованими у ньому поясненнями осіб, які проживали в житлі, а тому підстав для застосування до спірних відносин Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» немає.

Представник стягувача ОСОБА_3 підтримав позиції приватного виконавця, а також додав, що на підтвердження факту, що згода на звернення стягнення на нерухоме майно була надана під тиском, боржник не подав жодного доказу. Посилання на заниженість оцінки квартири вважає безпідставним, оскільки вони ґрунтуються на оголошеннях в пресі від людей, де оцінка вказується за ту суму, за яку вони бажають продати майно, а не їх ринкову вартість.

Дослідивши клопотання про зупинення стягнення на підставі виконавчого листа та зупинення реалізації арештованого майна суд дійшов до висновку про те, що зазначені клопотання підлягають залишенню без розгляду з огляду на наступне.

Розділом VII ЦПК України - «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачений особливий порядок вирішення питань, які виникають з відносин, пов`язаних з виконанням судових рішень. Такий порядок передбачає особливий порядок розгляду, строки, учасників, коло питань, які можуть вирішуватися в такому процесі та інші особливості.

Водночас, зазначеним розділом не передбачена можливість у процесі розгляду скарги на дії, бездіяльність державного виконавця вживати будь-які заходи забезпечення розгляду скарги, в тому числі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа чи зупинки реалізації арештованого майна. Зазначене кореспондується з висновками Колегії суддів судової палати з розгляду цивільних у кримінальних справ в Рішенні від 25.10.2017 року у справі 296/4819/17 та п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», відповідно до яких при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Так, пунктами 5 та 6 ч. 1 ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України передбачені таки види забезпечення позову як зупинення продажу арештованого майна та зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

При цьому зупинення продажу арештованого майна є видом забезпечення позову, який може бути застосовано судом тільки у разі подачі позову про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, а виходячи зі змісту відповідних норм ЦПК України, зупинення стягнення на підставі виконавчого документа можливе лише у разі, якщо зміст самого виконавчого документу оспорюється скаржником. Однак, як вбачається зі скарги боржника сам факт існуючого та невиконаного зобов`язання перед стягувачем, а також змісту виконавчого документу боржником не оспорюється, обов`язок виконувати рішення суду боржником не припинений.

Разом з цим, відповідно до положень ч. 2 ст. 149 ЦПК України, заходи забезпечення позову допускаються тільки до пред`явлення позову, або на будь-якій стадії розгляду справи.

Виходячи з вищенаведеного, суддя дійшов до висновку що заходи забезпечення позову не можуть бути застосовані на стадії виконання судового рішення, а зупинення стягнення на підставі виконавчого документа допустиме лише у разі оскарження боржником виконавчого

документа, що не має місце при розгляді даної конкретної скарги.

Дослідивши скаргу, заслухавши учасників справи та оцінивши подані докази, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з положеннями статті 451 ЦПК за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Надаючи оцінку діям приватного ОСОБА_4 , в частині дій, пов`язаних з відкриттям виконавчого провадження суд виходить з наступного.

Першого жовтня 2019 року стягувач Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» звернувся до приватного виконавця Лукеча О.В. з заявою про відкриття виконавчого провадження. До зазначеної заяви про відкриття виконавчого провадження стягувач долучив копію постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 02.08.2019 року.

Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили.

Як вбачається з виконавчого листа №2п-1113/10, виданого 21.06.2010 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області рішення суду на підставі якого він виданий набуло законної сили 27.05.2010 року.

Нормами п. 1 ч. 4 ст. 12 зазначеного Закону передбачено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Як встановлено з матеріалів справи виконавчий лист №2п-1113/10, виданий 21.06.2010 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області був повернутий державним виконавцем Миговичем М.М. 02.08.2019 року, а отже строк його пред`явлення закінчувався 02.08.2022 року.

Таким чином, станом на дату звернення стягувача з заявою до приватного виконавця Лукеча О.В.(03.10.2019 року), строк пред`явлення виконавчого документу до виконання не закінчився, а отже підстав для неприйняття до виконання виконавчого документу та початку примусового виконання рішення у приватного виконавця Лукечі О.В. не було, а тому суд дійшов висновку про необґрунтованість скарги в цій частині.

Перевіряючи обґрунтованість скарги в частині законності дій приватного виконавця Лукечі О.В., пов`язаних з винесенням постанови про арешт майна боржника від 04.10.2019 року суд виходить з наступного.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В. від 04.10.2019 року накладено арешт майна на все майно боржника.

Зазначені дії приватного виконавця Лукечі О.В. відповідають вимогам закону, оскільки кореспондуються з положеннями абз. 3 ч. 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до яких постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Посилання боржника на положення ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», як на підставу для скасування зазначеної постанови суд не бере до уваги, оскільки постановою про арешт майна боржника від 04.10.2019 року приватний виконавець Лукеча О.В. наклав арешт на все майно боржника (тобто заборонив боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності), в той час як поняття «звернення стягнення на майно», виходячи зі змісту положень ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» є ширшим за змістом, та полягає в арешті, вилученні та примусовій реалізації такого майна.

За таких обставин, суд констатує, що винесена постанова приватного виконавця Лукечі О.В. від 04.10.2019 року за №60221725 відповідає вимогам ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», а тому не може бути визнана протиправною і бути скасованою.

Надаючи оцінку обґрунтованості скарги в частині вимог скаржника щодо визнання неправомірним та скасування звіту про оцінку майна - квартири боржника, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , який здійснений ТОВ «Байт» в межах виконавчого провадження №60221725 суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна.

Як встановлено з матеріалів справи, постановою від 09 липня 2020 року приватним виконавцем Лукеча О.В. описано та накладено арешт на квартиру площею 53,9 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить боржнику ОСОБА_2 . Також з тексту даної постанови вбачається, що ОСОБА_2 був присутнім під час опису зазначеного нерухомого майна.

Відповідно до положень ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» Визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника.

У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. При цьому, для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.

Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим

виконавцем.

Як вбачається з встановлених у ході розгляду справи обставин, сторони виконавчого провадження у десятиденний строк з дня винесення постанови про опис та арешт майна боржника не досягли згоди щодо його вартості та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість.

Двадцять третього вересня 2020 року приватним виконавцем Лукеча О.В. винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, якою залучено для надання звіту про вартість нерухомого нерухомого майна квартири за реєстраційним номером 16855280, загальною площею 53,9 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 - ТОВ «Байт».

Згідно зі звітом про оцінку двокімнатної квартири загальною площею 53,9 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , від 24.09.2020 року, ринкова вартість зазначеної квартири станом на дату виготовлення звіту становить 809 611 гривень.

Листом приватного виконавця Лукеча О.В. від 28.09.2020 року за №5484 адресованому боржника та стягувачеві вбачається, що виконавець повідомив сторони про вартість описаного ним майна згідно звіту оцінювача, та повідомив про можливість оскаржити цю оцінку у 10 денний строк з моменту отримання зазначеного листа.

Як вбачається з скарги, боржник не погоджується з зазначеною оцінкою, зокрема з підстав заниженої вартості майна. Для обґрунтування зазначених обставин посилається на ресурси інтернет-сайту, на яких вартість аналогічної квартири становить 880-990 тисяч гривень. Суд відхиляє зазначені аргументи, оскільки такі докази на переконання суду не є належними, так як такі є тільки припущеннями скаржника, який не має достатнього рівня професійних знань та кваліфікації в сфері оцінки майна, та не відображають суті дослідження. Водночас, будь-якого висновку експерта, чи іншого належного в силу вимог ст. 77 ЦПК доказу, який би підтвердив обставини заниженості відповідної оцінки, що складена експертом ТОВ «БАЙТ» скаржник не надав.

Також зі скарги боржника вбачається, що останній апелює до порушення експертом-оцінювачем ТОВ «БАЙТ», який проводив оцінку нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою КМУ від 10.09.2003 №1440, Національного стандарту №2 «Оцінка нерухомого майна», затвердженого постановою КМУ від 28.10.2004 за №1442, а також ст. 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», посилаючись при цьому що за період з дати винесення постанови про залучення суб`єкта оціночної діяльності до складення відповідного висновку 23-24 вересня 2020 року жоден з експертів-оцінювачів не оглядав квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а отже такі порушення допущені експертом оцінювачем, тягнуть за собою недійсність звіту про оцінку майна.

Водночас твердження скаржника не підтверджені будь-якими доказами, а натомість спростовані приватним виконавцем та представником стягувача, а також матеріалами справи. Зокрема, як вбачається з висновку експерта технічні параметри квартири одержані в тому числі на основі натурних обстежень оцінювача, в матеріалах звіту містяться фотографії квартири. Окрім цього, відсутність боржника ОСОБА_2 24.09.2020 року в приміщенні квартири підтверджений актом приватного виконавця від 24.09.2020 року, засвідчений підписами фактично проживаючих в квартирі осіб. Також неможливість боржника пересвідчитися в таких обставинах особисто підтверджується відповіддю на запит з Державної прикордонної служби України за №89412425 від 02.11.2020 року, який підтверджує, що в даний час останній перебував за межами України.

Разом з цим суд звертає увагу, що статтею 32 Закону України № 2658-III передбачено відповідальність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, а згідно з частиною 2 цієї статті оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема, за недостовірність чи

необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону.

Отже, чинним законодавством України передбачено підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання в разі неналежного виконання (зокрема недостовірності чи необ`єктивності оцінки майна) ним своїх обов`язків.

Водночас звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (частина 1 статті 12 Закону України № 2658-III).

Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором.

Аналіз статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що учасники виконавчого провадження, мають право на оскарження оцінки майна, а не процесуальної дії державного виконавця, оскільки відповідно до цієї статті державний виконавець лише залучає оцінювача, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України № 2658-ІІІ.

Залучивши суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна, виконавець діє відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» та, відповідно до положень цього ж Закону, має визначити ціну продажу майна згідно зі складеним звітом про оцінку майна. До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 23.04.2020 року у справа № 717/325/14-ц.

Таким чином, враховуючи те, що дії приватного виконавця Лукеча О.В. щодо оцінки майна відповідали положенням частин першої - третьої, п`ятої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження», а також те, що у своїй діяльності суб`єкт оціночної діяльності є самостійним, а тому виконавець жодним чином не може впливати на порядок проведення оцінки майна суд дійшов до висновку про необґрунтованість вимог скаржника в цій частині.

Що стосується додаткових пояснень по справі представника скаржника ОСОБА_1 щодо неможливості звернення стягнення на квартиру в силу положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд не вважає їх обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду (далі - нерухоме житлове майно), об`єкт незавершеного житлового будівництва, майнові права на нього, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно/об`єкт незавершеного житлового будівництва/майнові права виступають як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного житлового будівництва, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна.

Таким чином, заборона примусового стягнення майна боржника передбачає відсутність згоди такого власника, а також передбачає, що таке нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається

виконавцем.

Як встановлено у ході розгляду скарги боржник ОСОБА_2 звернувся до приватного виконавця Лукеча О.В. з заявою від 09.07.2020 року в якій повідомив останнього, що в квартирі за адресою АДРЕСА_1 він не проживає, просить звернути стягнення на неї в рахунок погашення заборгованості перед АБ «Укргазбанк». Факт непроживання боржника за даною адресою підтверджується і відповідними актами приватного виконавця, що містяться в матеріалах скарги. Посилання боржника на вимушеність написання зазначеної заяви під тиском, суд розцінює як спосіб захисту, з метою спростування дійсних обставин справи, оскільки зазначені обставини не підтверджені будь-якими доказами, а тому суд не бере їх до уваги. Окрім цього, суд констатує, що заявником у відповідній скарзі не ставиться питання щодо визнання незаконними дій приватного виконавця щодо опису та арешту зазначеної квартири.

За таких обставин суддя констатує, що дії приватного виконавця Лукеча О.В. є такими що відповідають Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи вищевикладаене, керуючись ст. 48, 56, 57 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 77, 149, 150, 157, 447, 451 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання скаржника ОСОБА_2 про зупинення стягнення на підставі виконавчого листа та зупинення реалізації арештованого майна залишити без розгляду.

У задоволенні скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали.

Повний текст ухвали буде складено протягом п`яти днів з дня проголошення її вступної та резолютивної частин.

Суддя Н.І. Зарева