ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

09 грудня 2020 року

м. Харків

справа № 641/3853/16-ц

провадження № 22-ц/818/5127/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Кругової С.С., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач : ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АСКО МЕДСЕРВІС»

розглянув у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АСКО МЕДСЕРВІС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 30 липня 2020 року, ухвалене у складі судді Колодяжною І.М., в залі суду в місті Харкові,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2016 року ОСОБА_1 до суду з позовом до ОСОБА_2 третя особа приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Аско-Медсервіс» (далі ПрАТ «Страхова компанія «Аско-Медсервіс»), про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовна заява мотивована тим, що 16 січня 2015 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Hundai Tucson», номерний знак НОМЕР_1 , на перехресті вул. Вернадського та просп. Гагаріна в м. Харкові, не виконав вимог пункту 8.4 Правил дорожнього руху України та допустив зіткнення з належним йому автомобілем «Subaru Forester», номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок чого його автомобілю завдано технічні пошкодження, а йому моральної шкоди. Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2015 року відповідача визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП України. Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Subaru Forester» склала 58 509,00 грн., з яких 10 015,92 грн йому відшкодувала страхова компанія ПрАТ «СК «Аско-Медсервіс», у якій була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 .

Посилаючись на вказані обставини та статі 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1194 ЦК України, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь різницю між фактичним розміром матеріальної шкоди та страховою виплатою в розмірі 48 493,08 грн та відшкодування моральної шкоди 20 000,00 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн та 1 378,00 грн.

Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 30 липня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 3000 (три тисячі) грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду у розмірі 48 493,08 грн Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції були неправомірно та безпідставно відхилені належні та допустимі докази, що підтверджують збитки позивача, а саме фактичні втрати, яких позивач зазнав у зв`язку із пошкодженням автомобіля. Висновок суду першої інстанції про те, що рахунок та акт виконаних робіт не відображають реального розміру збитків, завданих внаслідок ДТП є таким, що не ґрунтується на законі. Також вказує, що судом було проігноровано, що відповідачем не надано жодного доказу на спростовування фактичних витрат позивачем на відновлювально-ремонті роботи. Посилається на те, що судом було проігноровано ту обставину, що в силу вимог законодавства страхова компанія може відшкодувати витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу виключно з урахуванням зносу. Наголошує на тому, що судом першої інстанції було безпідставно надано перевагу звіту про оцінку №44 від 20.03.2015 року, який був складений із порушенням законодавства та містить некоректні, суперечливі дані. Посилається на те, що судом не було враховано висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 07.02.2019 року у справі № 645/3746/16 з аналогічними обставинами. Крім того, посилається на те, що судом першої інстанції були грубо порушені норми процесуального законодавства щодо подання доказів та надано перевагу відповідачу ОСОБА_2 .

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Відзив мотивований тим, що судом першої інстанції надано належну правову оцінку наданим позивачем доказам в обґрунтування заявлених позовних вимог. Доводи апелянта про те, що звіт про оцінку №44 від 20.03.2015 року, який був складений із порушенням законодавства, містить некоректні, суперечливі дані та є неналежним доказом на підтвердження вартості відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу - суперечать вимогам п. 4.3 розділу ІV Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року, оскільки за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. Доводи апелянта про те, що судом не було враховано висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 07.02.2019 року у справі № 645/3746/16 з аналогічними обставинами є помилковими. Підставою для неврахування судом першої інстанції зазначеної позиції Верховного Суду стала незмінна протягом всього часу помилкова позиція позивача в тому, що різниця між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні становить сума у розмірі 48 493,08 грн., а не 9 821,90 грн. як зазначено у звіті про оцінку №44 від 20.03.2015 року.

Представник ПрАТ «Страхова компанія «АСКО МЕДСЕРВІС» надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Відзив мотивований тим, що суд обґрунтовано виходив з того, що визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна. А доводи апелянта про те, що фактичні (реальні) витрати на ремонт можливо підтвердити тільки документами, які свідчать про оплату такого ремонту (квитанції, акти виконаних робіт, тощо) не відповідають позиції Верховного Суду у справі № 753/2177/16 від 19.09.2018 року. Також зазначає, що доводи апелянта про те, що звіт про оцінку №44 від 20.03.2015 року, який був складений із порушенням законодавства, містить некоректні, суперечливі дані не відповідають дійсності, оскільки вказаний звіт складений у відповідності до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року є належним та допустимим доказом в силу вимог ЦПК України. Посилається на те, що суд першої інстанції вірно зазначив, що саме на позивача покладено обов`язок доведення наявності шкоди та її розміру, визначення розміру матеріального збитку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема звітом (актом) про оцінку майна.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзивів на апеляційну скаргу, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 369 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням ціни позову та малозначності справи, суд апеляційної інстанції проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди 48 493,08 грн, судові витрати в розмірі 551,20 грн, а всього 49 044,28 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 11 січня 2017 року рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення вказаних вимог.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2 893,80 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2016 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 11 січня 2017 року у частині залишення без змін рішення суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення різниці між фактичним розміром матеріальної шкоди та страховою виплатою в розмірі 48 493,08 грн скасовано. Справу передано в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. В решті рішення Апеляційного суду Харківської області від 11 січня 2017 року залишено без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 січня 2015 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Hundai Tucson», номерний знак НОМЕР_1 , на перехресті вул. Вернадського та просп. Гагаріна в м. Харкові, не виконав вимог пункту 8.4 Правил дорожнього руху України та допустив зіткнення з належним ОСОБА_1 автомобілем «Subaru Forester», номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок чого автомобілю останнього завдано технічні пошкодження .

Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2015 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП України, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 340,00 грн .

На час скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована ПрАТ «СК «Аско-Медсервіс», із лімітом відповідальності на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну становить 50 000 грн.. (а.с 212, том 2)

Відповідно до звіту №44 від 20.03.2015 року виконаного оцінювачем ОСОБА_4 ( свідоцтво про реєстрацію в державному реєстрі оцінювачів №1563 від 29.07.2002 року ) за підписом ФОП ОСОБА_5 про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу колісного транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля «Subaru Forester», номерний знак НОМЕР_2 , 2008 року випуску на дату дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 16 січня 2015 року, складає 10 015,92 грн з урахуванням ПДВ .

Відповідно до рахунку на оплату № ФЛД00000042 від 19 лютого 2015 року, акту № 02/15 прийому-передачі наданих послуг та виконаних робіт від 25 лютого 2015 року, складеного ФОП ОСОБА_6 , вартість відновлювального ремонту автомобіля «Subaru Forester», номерний знак НОМЕР_2 складає 58 509,00 грн , вартість якого 20 лютого 2015 року ОСОБА_1 сплатив на користь ФОП ОСОБА_6 , що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 6.

24 березня 2015 року ОСОБА_1 звернуся з заявою до ПрАТ «СК «Аско-Медсервіс» про виплату йому страхового відшкодування , до заяви ним додано копії особистих документів , і в тому числі довідка ДАІ про настання ДТП від 16.01.2015 року , постанова суду, рахунок з квитанцією про оплату ремонту.

Як вбачається з листа ХОД АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 05.12.2016 року , ПрАТ «СК «Аско-Медсервіс» 17.06.2015 року перерахувала на картковий рахунок відкритий в ХОД АТ «Райффайзен Банк Аваль» ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 10 015,92 грн.

Відповідно до відповіді ПрАТ «СК «Аско-Медсервіс» від 13.07.2020 року на ухвалу суду згідно полісу обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ 3604805, укладеного між ОСОБА_2 та ПрАТ «СК «Аско-Медсервіс» ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну становить 50 000 грн.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Порядок та умови здійснення страхового відшкодування за договорами (полісами) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів регламентуються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час виникнення ДТП) (далі Закон).

Відповідно до статті 3 Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» суб`єктами оціночної діяльності є суб`єкти господарювання зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону.

За положеннями частини другої статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Згідно з частиною четвертої статті 8 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна у випадках її обов`язкового проведення, зазначених у статті 7 цього Закону, виконана суб`єктами, які не є суб`єктами оціночної діяльності, визнається недійсною.

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки її частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).

Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження 14-176цс18) зроблено висновок, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 наведено правовий висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Статтею 29 та пунктом 32.7 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом і договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а вартість складників аварійно пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу.

Особа, яка має право на отримання відшкодування, може вимагати від страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виплати страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Знос пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків) (пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що з особи, винної у ДТП підлягає стягненню різниця між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) і страховим відшкодуванням, виплачених страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншим за страхове відшкодування.

Між тим така різниця за даних обставин справи може полягати у сумі на яку зменшено страхове відшкодування через застосування коефіцієнту фізичного зносу авто.

У разі, якщо розмір шкоди, який визначено у звіті буде спростовано належними та допустимими доказами, якщо буде встановлено, що фактична вартість ремонту є більшою за рахунок виявлення прихованих пошкоджень, то така різниця з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в межах ліміту відповідальності має бути покладена на страховика. В іншому випадку права страхувальника будуть порушені, мета інституту страхування цивільно-правової відповідальності знівельована.

Звертаючись до суду з даним позовом про відшкодування шкоди позивач на підтвердження її розміру надав рахункок № ФЛД00000042 від 19.02.2015 року щодо вартості замовлених позивачем у ФОП ОСОБА_7 ремонтних робіт і матеріалів, необхідних для відновлення транспортного засобу позивача, акт №02/15 прийому - передачі наданих послуг та виконаних робіт від 25.02.2015 року та квитанцію від 20.02.2015 року про оплату рахунку № ФЛД00000042 від 19.02.2015 року.

За змістом абзацу 2 пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

У даній справі між сторонами вочевидь існує спір щодо розміру шкоди, спричиненої внаслідок ДТП та розміру страхового відшкодування.

Виходячи із аналізу наведених вище норм, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку, у разі спору, повинно бути підтверджено належними засобами доказування, зокрема звітом (актом) про оцінку майна або експертним висновком.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що обсяг проведених ремонтних робіт та замінених деталей зазначених у акті №02/15 прийому - передачі наданих послуг та виконаних робіт від 25.02.2015 року повною мірою відповідає характеру та обсягу ушкоджень, отриманих автомобілем позивача в результаті ДТП.

Так, огляд автомобіля був здійснений оцінювачем 26.01.2015 року в присутності позивача, який зауважень не виказав. Результати огляду зафіксовані у протоколі огляду колісного транспортного засобу № 44.

Припущень щодо прихованих пошкоджень у відповідності до п. 8.5.13 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів у протоколі огляду колісного транспортного засобу № 44 та звіті про оцінку №44 від 20.03.2015 року не зафіксовано.

Необґрунтованими є доводи представника позивача про те, що звіт про оцінку №44 від 20.03.2015 року не відповідає вимогам Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, складений на підставі комп`ютерної програми AudaPad Audatex, не відображає реальної вартості запчастин, підписаний ОСОБА_8 , який не є суб`єктом оціночної діяльності, а складений ОСОБА_5 .

Так, згідно додатку № 8 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів комп`ютерна програма «Audatex М21», «Audatex М95», «AudaShare» є рекомендованою для складання кошторису відновлювального ремонту КТЗ іноземного виробництва.

Розбіжності у назві програми пояснюються її новацією зі спливом часу з 2003 року.

Введення оцінювачем у калькуляцію до звіту вручну даних щодо робочого часу передбаченого на ремонт запасних частин 0340 та 1017 за калькуляцією Audatex не спростовують висновків оцінювача, оскільки позивачем не доведено, що такий ремонт потребує більшого часу, ніж зазначено оцінювачем.

Як вбачається з копії трудового договору від 08.02.2004 року ФОП ОСОБА_5 уклав безстроковий трудовий договір з ОСОБА_4 , відповідно до п. 2 договору працівник зобов`язаний виконувати роботу оцінювача.

Оцінювач ОСОБА_4 працював у складі суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 , має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача. (а.с. 163,165)

У відповідності до вимог ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна від 20.03.2015 року підписаний оцінювачем, скріплений підписом керівника.

Позивач вказує, що підсилювач бампера (0340 по калькуляції Audatex) не підлягає відновленню та фактично був замінений в той час, як у звіті оцінювача було зазначено про можливість ремонту без заміни кронштейну бампера (0340 по калькуляції Audatex).

Між тим матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що така заміна була необхідною, а деформація невідновлювальною.

Відсутні докази того, що запасні частини та ремонті роботи що не зазначені у протоколі огляду транспортного засобу та здійснені згідно акту №02/15 прийому - передачі наданих послуг та виконаних робіт від 25.02.2015 року були пов`язані з ДТП, а не викликані необхідністю поточного ремонту.

Між тим відомості наведені у звіті про оцінку №44 від 20.03.2015 року та висновки оцінювача не спростовані належними та допустимими доказами. Клопотання про призначення відповідної судової експертизи позивач не заявляв.

Згідно звіту ФОП ОСОБА_5 від 20 березня 2015 року № 44 про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу колісного транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля «Subaru Forester», номерний знак НОМЕР_2 , 2008 року випуску на дату дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 16 січня 2015 року, складає 10 015,92 грн з урахуванням ПДВ (а. с. 13-24).

До звіту додано калькуляцію, протокол огляду автомобіля та фототаблиці.

Згідно калькуляції № 44/15 від 20.03.2015 року загальна вартість ремонту пошкодженого автомобіля складає 19 837,82 грн. , з урахуванням ПДВ 20 %, який нараховано на вартість запасних частин.

Водночас, пунктом 196.1.3 ст. 196 Податкового кодексу України встановлено, що не є об`єктом оподаткування операції з надання послуг із страхування, співстрахування або перестрахування особами, які мають ліцензію на здійснення страхової діяльності відповідно до закону, а також пов`язаних з такою діяльністю послуг страхових (перестрахових) брокерів та страхових агентів.

З матеріалів справи вбачається, що ФОП ОСОБА_7 , який здійснив ремонт автомобіля позивача не є платником ПДВ, тому колегія суддів вважає, що від розміру майнової шкоди, визначеної у висновку необхідно відрахувати 20 % ПДВ з вартості запчастин, які підлягають заміні.

Отже з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню матеріальна шкода завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 6590 грн. 17 коп.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди підлягає скасуванню виходячи з такого.

Так, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Апеляційного суду Харківської області від 11 січня 2017 року рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди було скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення вказаних вимог. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн.

Постановою Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року рішення Апеляційного суду Харківської області від 11 січня 2017 року в цій частині залишено без змін.

Отже рішення Апеляційного суду Харківської області від 11 січня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. набрало законної сили.

Підстави для повторного вирішення позовних вимог про стягнення моральної шкоди у суду першої інстанції при новому розгляді були відсутні.

Стосовно судових витрат, понесених під час розгляду справи, слід зазначити наступне.

За правилами п.п.«в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.ч.1,13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Вирішуючи дане питання, колегія суддів виходить з положень п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України та покладає на відповідача витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмір 187 грн. 26 грн. за подачу позовної заяви та апеляційної скарги.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухвалення нового про часткове задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, п. 4 ч. 3 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 30 липня 2020 року скасувати, ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 6590 грн. 17 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 187 грн. 26 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.П.Пилипчук

Судді С.С. Кругова

О.Ю. Тичкова