ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 року м. Херсон

справа № 654/3215/18

провадження № 22-ц/819/264/20

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Пузанової Л.В.,
суддів:Склярської І.В.,
Чорної Т.Г.,
секретарГеленко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області у складі судді Сіянка В.М. від 22 жовтня 2019 року в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У вересні 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що 21 листопада 2013 року сторони уклали договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

За умовами вказаного договору відповідач отримав кредит у розмірі 4000грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Своїм підписом у заяві ОСОБА_1 підтвердив, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Посилаючись на те, що банк свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами в межах встановленого угодою ліміту, а останній своєчасно не надав банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, розмір якої станом на 01 липня 2018 року становить 110 686,40грн, із яких: 3952 грн - тіло кредиту, 106 734,40 грн - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитними коштами у період з 21.11.2013 року по 31.01.2018 року, а також судові витрати.

Рішенням суду від 22 жовтня 2019 року позов задоволено частково та постановлено:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 3952 грн, а також судові витрати в розмірі 1762 грн, а всього: 5714 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В апеляційний скарзі Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги в частині стягнення відсотків задовольнити в повному обсязі, зазначаючи, що висновки суду щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами не відповідають обставинам справи та положенням цивільного законодавства щодо права кредитора на одержання від позичальника процентів за користування кредитом, а також суперечить висновкам Верховного Суду та європейським правовим нормам, що регулюють функціонування кредитних правовідносин та банківського сектору економіки.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача - адвокат Коваленко В.В. доводи скарги не визнала, ухвалене судом рішення просить залишити без змін, зазначивши про те, що позивач пропустив строк позовної давності, обчислення початку якої слід здійснювати щодо визначеного договором кожного чергового щомісячного платежу.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Рішення суду мотивовано тим, що надані позивачем в обґрунтування позову витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг із Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку не містять підпису відповідача як позичальника, який фактично не визнає розмір нарахованої банком кредитної заборгованості, тому їх не можна розцінювати як частину укладеного сторонами шляхом підписання анкети-заяви кредитного договору, а отже,- відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір відсотків як плати за користування кредитними коштами.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд врахував висновки Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17.

В процесі розгляду справи суд встановив, що 21 листопада 2013 року сторони уклали договір про надання банківських послуг шляхом підписання ОСОБА_1 анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку.

Згідно із вказаною анкетою - заявою ОСОБА_1 виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну карту кредитку та погодився, що дана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.

В анкеті-заяві міститься підпис ОСОБА_1 як позичальника та відмітка про те, що він ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді, погоджується з ними.

Анкета-заява не містить будь-яких умов кредитного договору, типу кредитної карти та розміру встановленого банком на платіжну кредитну карту кредитного ліміту, а у наданому банком витязі із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» зазначено, зокрема, базову процентну ставку, обов`язковий щомісячний платіж, пеню за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань. Вказаний витяг із тарифів не підписаний позичальником (а.с.8, 9).

Зокрема, відповідно до наданого позивачем витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» встановлена банком базова процентна ставка за кредитом становить 2,5% на рік та нараховується на залишок заборгованості. За тратами, здійсненими з 01.09.2014 року, базова процентна ставка становить 2,9%, а за тратим, здійсненими з 01.04.2015 року,- 3,6%.

Для погашення кредиту позичальник зобов`язаний сплачувати на рахунок банку обов`язковий щомісячний платіж- 7% від заборгованості, але не менше 50 гривень і не більше залишку заборгованості.

За розрахунком банку станом на 01 липня 2019 року у ОСОБА_1 утворилася заборгованість у розмірі 110 686,10 гривень, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 3 952 грн та заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом за період з 21.11.2013 року по 31.01.2018 року в сумі 106 734,40грн.

Обґрунтовуючи вимоги про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі розмір і порядок нарахування боргу, банк, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 21 листопада 2013 року послався як на Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна», так і на витяг із Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року №СП-2010-256.

Факт укладення кредитного договору з позивачем ОСОБА_1 визнав та заперечень щодо його умов не надав, а навпаки, посилаючись на пункти 1.1.7.4, 1.1.7.12, 2.1.1.4.6 наведених вище Умов та правил надання банківських послуг заявив про застосування до спірних правовідносин позовної давності, вважаючи її такою, що спливла. Початком перебігу позовної давності відповідач вважав останній день погашення ним кредиту у сумі 50гривень 28 січня 2014 року (а.с. 81-83). Аналогічна позиція висловлена представником відповідача-адвокатом Коваленко В.В. і у відзиві на апеляційну скаргу.

Врахувавши висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17 при виборі і застосуванні норм права у спірних правовідносинах, суд не зважив, що встановлені судами обставини у цих справах є різними, оскільки наведені Великою Палатою Верховного Суду висновки ґрунтуються на тому, що умови кредитування, зазначені в доданих банком до позовної заяви Умовах та правилах банківського обслуговування, та наданих відповідачеві при підписанні анкети-заяви є різними, що у спірних правовідносинах не встановлено.

Натомість підпунктами 2.1.1.12.3 та 2.1.1.12.4 Умов і правил надання банківських послуг передбачено, що погашення кредиту - поповнення карткового рахунку держателя, здійснюється шляхом внесення коштів у готівковому або безготівковому порядку і зарахування їх банком на картрахунок держателя, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків позичальника на підставі договору.

Строки і порядок погашення кредиту (кредитний ліміт) по кредитних картках із встановленим мінімальним обов`язковим платежем, а також овердрафта, який виник по таких картах, наведені в пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування, яка є невід`ємною частиною договору, а також встановлюються даним пунктом. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами і частину заборгованості по кредиту. У випадку наявності простроченого кредиту (овердрафту) строком повернення кредиту (овердрафту) в повному об`ємі є 211-й день з моменту виникнення такої заборгованості.

За змістом Умов та правил надання банківських послуг обов`язковий щомісячний платіж здійснюється позичальником на користь банку щомісячно до 25 числа.

Враховуючи, що по кредитній картці «Універсальна», яка видана банком відповідачеві, встановлений обов`язковий мінімальний платіж у розмірі 50 гривень щомісячно, колегія суддів вважає, що кінцевий термін повернення кредиту у спірних правовідносинах підлягає визначенню відповідно до наведеного вище підпункту 2.1.1.12.4 Умов і правил надання банківських послуг.

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості, і це визнано та не спростовано відповідачем, останній платіж у рахунок погашення кредиту зроблений ОСОБА_1 28.01.2014 року в сумі 50 гривень.

Отже, починаючи з 26 лютого 2014 року (дня, слідуючого за звітним) відповідач допустив прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором, тому на 211-й день з моменту виникнення заборгованості настав строк повернення кредиту в повному об`ємі. При цьому строк дії виданої позичальнику кредитної карти правового значення не має.

Таким днем є 25 вересня 2014 року (26.02.2014 року+210днів) і саме в цей день у позивача виникло право вимагати виконання відповідачем кредитних зобов`язань в повному об`ємі, а, отже: і право звернутися до суду з вимогою про захист цього права (статті 256, 261 ЦК України).

Таким чином, звернувшись до суду з позовом у вересні 2018 року, позивач пропустив встановлену статтею 257 ЦК України тривалістю у три роки загальну позовну давність, яка спливла 25 вересня 2017 року.

Відповідно до вимог частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові.

Враховуючи, що відповідач заявив про застосування позовної давності, а позивач із клопотанням про поновлення строку позовної давності як пропущеного з поважних причин до суду не звертався, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні позову банку в оскарженій в апеляційному порядку частині слід відмовити не за необґрунтованістю, як це зробив суд першої інстанції, а з підстав пропуску строку позовної давності.

Оскільки суд першої інстанції дійшов привального висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення відсотків за користування кредитом, проте виходив при цьому із неправильних мотивів, колегія суддів вважає, що рішення суду у наведеній частині слід залишити без змін у резолютивній частині, змінивши його мотивувальну частину, виклавши її в редакції цієї постанови.

Рішення суду в частині задоволення позову про стягнення заборгованості за кредитом жодною із сторін в апеляційному порядку не оскаржено, тому його законність та обґрунтованість в цій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється в силу статті 367 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 376 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» частково задовольнити.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 22 жовтня 2019 року в частині відмови у стягненні заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом змінити у мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.

У іншій оскарженій частині це ж рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: І.В. Склярська

Т.Г. Чорна

Повний текст постанови складено 20 січня 2020 року

Суддя Л.В. Пузанова