22-ц/804/3108/20
264/4512/18

Головуючий у І інстанції Іванченко А.М.
Єдиний унікальний номер 264/4512/18
Номер провадження 22-ц/804/3108/20
Доповідач Барков В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Мальцевої Є.Є.,

Лопатіної М.Ю.,

секретар Сікора М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», третя особа: Маріупольська первинна профспілкова організація № 141-2 Всеукраїнської профспілки «Народна Солідарність» про визнання розпорядження неправомірним і його скасування, стягнення неправомірно недорахованої премії та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (далі за текстом ПрАТ «МК «Азовсталь») про скасування розпорядження про позбавлення премії, №596 від 16.05.2018 року, зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити премію.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що працює у ПрАТ «МК «Азовсталь» електромонтером з ремонту та обслуговування електрообладнання 6 розряду бригади з обслуговування та ремонту обладнання ділянки коксування вугілля № 2 чергового персоналу електрослужби цеху обслуговування та ремонту обладнання коксохімічного виробництва з 28 липня 2014 року.

24 грудня 2017 року став членом Маріупольської первинної профспілкової організації № 141-2 Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність».

Розпорядженням начальника ЦО та РО КХВ ПрАТ «Азовсталь» ОСОБА_2 від 16 травня 2018 року йому було зменшено на 30 % виробничу премію за травень 2018 року за невиконання розпорядження № 117 від 18 січня 2018 року по ЦО та РО КХВ (п.п.1.1, 1.5, 1.6, 1.13), в зв`язку із неналежним веденням оперативного журналу, що є невиконанням вимог ДИ 232-115-63-2016 п.1.4, п.2.1.1, п.2.3.1., ПВТР п.5.2. В установчій частині розпорядження зазначено, що при перевірці робочої документації старшим майстром з ремонту обладнання ОСОБА_3 та майстром з ремонту обладнання ОСОБА_4 виявлено зауваження по веденню/заповненню оперативного журналу: періодично відсутні записи про прийом та здачу зміни під розпис особи, яка приймає чи здає зміну; відсутні щозмінні записи про проведення ТО закріпленого обладнання або причини невиконання ТО; відсутні записи з вказівкою на конкретний час на усунення поломок та проведення ТО; обкладинка оперативного журналу відірвана від листів заповнення. Таке ведення журналу не відповідає вимогам заповнення робочої документації, яке прописане у розпорядженні № 117 від 18 січня 2018 року по ЦО і РО КХВ, згідно з яким чергові електромонтери зобов`язані щозміни виконувати ТО обладнання на закріплених ділянках з обов`язковим записом в оперативному журналі... Такими діями ОСОБА_1 не виконав зазначене розпорядження, чим порушив вимоги ПІ 232-115-63-2016 п. 1.4: електромонтер з ремонту та обслуговування електрообладнання 6 р. повинен керуватися, виконувати та знати:... п.2.1.1. приймати участь у прийомі та здачі зміни, п.2.3.1 виконувати всі розпорядження адміністрації, правила внутрішнього трудового розпорядку п.5.2. працівник зобов`язаний своєчасно та точно виконувати рішення інших керівників.

Вважає, що вказані порушення його не стосуються та з розпорядженням він не згоден. З посадовою інструкцією, перед тим, як приступити до роботи, як того вимагає ст. 29 КЗпП України, його належним чином не було ознайомлено. Більше того, у листку ознайомлення з посадовою інструкцією підроблений його підпис. З цього приводу він звернувся із заявою до поліції. Копію посадової інструкції електромонтера 6 розряду керівництво ПрАТ «МК «Азовсталь» йому не надавало. Копію даного документу він отримав по запиту МППО 141-2 ВП «Народна солідарність», членом якої він є. З розпорядженням, яке було видане начальником ЦО і РО КХВ ОСОБА_2 16 травня 2018 року він взагалі не був ознайомлений. Про розпорядження дізнався лише 30 травня 2018 року, коли майстер ОСОБА_4 дав йому копію розпорядження без підпису начальника цеху, дати та номеру розпорядження. Ніяких пояснень від нього не вимагали. Вважає, що порушень вимог посадової інструкції не допускав. Зазначив, що такі дії з боку відповідача порушують його право на труд та посягнули на його законні права та інтереси. У зв`язку із чим, він зазнав моральної шкоди, яка полягає у негативних змінах в його житті, він втратив довіру до керівництва та до суспільства взагалі, зневірився у справедливому вирішенні трудових питань, що виникають в процесі роботи, перебуває у стресовому стані через те, що його незаконно було позбавлено премії, втратив репутацію серед своїх колег по роботі, що поставило під сумнів його компетентність та кваліфікацію.

Враховуючи вищевикладене, просив суд визнати незаконним та скасувати наказ № 596 від 16 травня 2018 року, зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити премію за травень 2018 року у розмірі 30 %, а також просив відшкодувати заподіяну неправомірними діями відповідача моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 липня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просив його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що при ухвалені рішення суд першої інстанції не взяв до уваги та вважав неналежним доказом висновок судового експерту Донецького науково-дослідницького експертно-криміналістичного центру МВС України Заєць Т.М. № 1/22-139 яким було встановлено, що підпис на листі ознайомлення з Посадовою інструкцією було виконано не позивачем. Також вказав, що ним систематично та в повній мірі здійснювались відповідні записи до оперативних журналів, які були йому надані відповідачем.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача не погоджується з викладеними ОСОБА_1 обставинами, не вбачає, що підприємством було застосовано до позивача заходи дисциплінарного впливу. Вважає, що порушення позивачем нормативних актів та Інструкцій підприємства мали місце, що підтверджено наявними в матеріалах справи доказами.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , який просив скаргу задовольнити, пояснення представника ПрАТ «МК «Азовсталь» адвоката Чайкіної К.О., яка просила залишити рішення суду без змін,перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду скасувати та позовні вимоги задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 376 ЦПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01 червня 2016 року був переведений електромонтером з ремонту та обслуговування електрообладнання 6 розряду бригади з обслуговування та ремонту обладнання ділянки коксування вугілля № 2 чергового персоналу електрослужби цеху обслуговування та ремонту обладнання коксохімічного виробництва ПрАТ «МК «Азовсталь», де працює по теперішній час (т. 1 а. с. 20-25, 64-67).

Пунктами 5.2, 5.2.4 Правил внутрішнього трудового розпорядку ПрАТ «МК «Азовсталь», затверджених 29 липня 2008 року, на працівників покладено обов`язок працювати чесно та сумлінно, виконувати доручену їм роботу, своєчасно та точно виконувати рішення, вказівки керівництва комбінату, використовувати свій робочий час для виробничої праці; знати та виконувати вимоги нормативно-правових актів по охороні праці (том 1 а.с. 238-247).

Пунктом 10.3 Правил внутрішнього трудового розпорядку встановлено, що незалежно від заходів дисциплінарного стягнення до працівника може бути застосовано позбавлення його премії повністю або частково в тому числі за невиконання розпорядження безпосереднього керівника, структурного підрозділу (том 1 а.с. 238-247).

Розпорядженням начальника ЦО та РО КХВ ПрАТ «Азовсталь» ОСОБА_2 № 596 від 16 травня 2018 року ОСОБА_1 було зменшено на 30 % виробничу премію за травень 2018 року за невиконання розпорядження № 117 від 18 січня 2018 року по ЦО та РО КХВ (п.п.1.1, 1.5, 1.6, 1.13): неналежне ведення оперативного журналу, що є невиконанням вимог п. 1.4. , п.2.1.1, п.2.3.1. посадової інструкції ДИ 232-115-63-2016, ПВТР п.5.2. (том 1 а.с. 68-69).

Згідно вимог п. 1.4. посадової інструкції 232-115-63-2016 електромонтер з ремонту та обслуговування електрообладнання 6 розряду в своїй діяльності, серед іншого, зобов`язаний проводити техобслуговування та поточний ремонт на закріплених ділянках, відповідно до затверджених графіків ТО, ППР та розпорядженням на закріплених ділянках; виконувати правила внутрішнього трудового розпорядку, організаційно-розпорядчі документи, що видаються на комбінаті. Відповідно до п. 2.3.1 цієї інструкції позивач зобов`язаний виконувати всі розпорядження адміністрації, інструкції з охорони праці та виробничо-технічні, нормативно-правові акти з охорони праці, правила внутрішнього трудового розпорядку.

В листі ознайомлення з посадовою інструкцією навпроти прізвища позивача стоїть підпис. (том 1 а.с.110-113).

У судовому засіданні суду першої інстанції позивач заперечував проти того, що був ознайомлений з вимогами посадової інструкції, стверджував, що підпис не його та з приводу цього звернувся до Лівобережного відділення поліції ЦВП ГУ НП в Донецькій області із заявою про порушення кримінальної справи (том 1 а.с. 160).

Під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001513 була проведена судова почеркознавча експертиза.

Відповідно до висновку судового експерта Донецького науково-дослідницького експертно-криміналістичного центру МВС України Заєць Т.М. № 1/22-139 від 28 листопада 2019 року, підпис на 4 аркуші у наданій посадовій інструкції «Електромонтер з ремонту та обслуговування електрообладнання 6 розряду бригади з обслуговування та ремонту обладнання ділянки коксування вугілля №2 чергового персоналу електрослужби цеху обслуговування та ремонту обладнання коксохімічного виробництва» від 19.08.2016 року на «листі ознайомлення з ПІ 232-115-63-2016» в графі «Розпис» рядку 1 « ОСОБА_1 », виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою (том 2 а.с. 177-181).

Суд першої інстанції не взяв до уваги вказаний висновок експертизи, оскільки вона була проведена у кримінальному провадженні, на момент розгляду справи вирок у цій кримінальній справі ухвалений не був. Крім того, висновок експерта було надано позивачем, як копія документа, яка належним чином засвідчена не була.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Статтею 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

З матеріалів справи вбачається, що висновок № 1/22-139 від 28 листопада 2019 року, підготовлений у рамках кримінального провадження особою, яка є атестованим судовим експертом та відповідає положенням ст. 102 ЦПК України.

Апеляційний суд вважає цей висновок експерта допустимим доказом, оскільки проведена у кримінальному провадженні експертиза містить інформацію щодо предмета доказування у цивільному провадженні, незважаючи на те, що на момент розгляду справи вирок у кримінальній справі не ухвалений.

Представник ПрАТ «МК «Азовсталь», заперечуючи проти висновку експерта, не надав доказів на його спростування, не скористався правом на заявлення клопотання про призначення відповідної експертизи у цій справі та не ставив перед судом питання про виклик у судове засідання експерта, який проводив почеркознавчу експертизу.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що оскільки позивача не було ознайомлено із посадовою інструкцією, його неможливо позбавити премії за її невиконання, а відтак розпорядження № 596 від 16 травня 2018 року є незаконним і тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

З довідки ПрАТ «МК «Азовсталь» від № вбачається, що розмір 30% премії за травень 2018 року, якої позивач був незаконно позбавлений, складає 760 грн. 05 коп. і підлягає стягненню на його користь з відповідача.

Заперечення представника ПрАТ «МК «Азовсталь» проти доводів апеляційної скарги стосовно того, що позивач був позбавлений премії не тільки за невиконання посадової інструкції, а й розпорядження № 117 від 18 січня 2018 року по ЦО та РО КХВ, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки обов`язок виконання цього розпорядження, правил внутрішнього трудового розпорядку та інших організаційно-розпорядчі документів покладено на нього саме посадовою інструкцією.

Статтею 2371 КЗпП передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, коли порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Пленум Верховного Суду України в п. 13 своєї постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами та доповненнями) зазначив, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодувати моральну (немайнову) шкоду покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Оскільки апеляційний суд вважає підтвердженим факт порушення законних прав позивача, яке полягало в незаконному позбавленні премії, що призвело до моральних страждань і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, ураховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих відносинах, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, апеляційний суд враховає конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат. Зокрема, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих відносинах, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Тому суд вважає справедливим визначити суму компенсації в розмірі 500 грн.

Враховуючи наведене, ухвалене судом першої інстанції рішення необхідно скасувати, а позовні вимоги задовольнити частково.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України з відповідача ПрАТ «МК «Азовсталь» на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 1 261 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 липня 2020 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» про визнання розпорядження неправомірним і його скасування, стягнення неправомірно недорахованої премії та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження № 596 від 16 травня 2018 року.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» на користь ОСОБА_1 ненараховану премію за травень 2018 року у розмірі 30%, що складає 760 (сімсот шістдесят) грн. 05 коп., 500 (п`ятсот) грн. у відшкодування моральної шкоди, а також 1 261 (одну тисячу двісті шістдесят одну) грн. 20 коп. у відшкодування судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 15 грудня 2020 року.

Судді В.М. Барков

Є.Є. Мальцева

М.Ю. Лопатіна