ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1881/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/2090/17 Категорія: 310020000 Коваль А. Б.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Новікова О.М., Храпка В.Д., Бондаренка С.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 вересня 2020 року (повний текст рішення складено 23 вересня 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів

в с т а н о в и в :

В травні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на утримання неповнолітніх дітей.

Позов обґрунтовано тим, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням суду від 27.01.2017. Вони є батьками трьох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Діти проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні.

Відповідач у вихованні дітей участі не бере, матеріальної допомоги в добровільному порядку на утримання дітей не надає, хоча є працездатним і може надавати таку допомогу.

Позивачка змушена сама утримувати та виховувати дітей, одночасно працювати для матеріального забезпечення себе та дітей, її доходу недостатньо для належного, необхідного та достатнього забезпечення і утримання дітей.

ОСОБА_1 був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності, перебуває на обліку та здійснює підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування і має можливість сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі.

Оскільки у добровільному порядку відповідач відмовився надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, тому просила стягувати з останнього на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі у розмірі 15 000,00 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 вересня 2020 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 на утримання дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 15000,00 гривень, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 17.05.2017 року.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 витрати на правову допомогу у розмірі 39700,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Ухвалюючи рішення, суд врахував, що відповідач перебуває в працездатному віці, договори про сплату аліментів та про припинення права на аліменти у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно між сторонами не укладалися, інформації щодо стягнень по іншим аліментним зобов`язанням відповідача сторонами не надавалося. Беручи до уваги матеріальний стан відповідача та обставини, що мають істотне значення, суд вважав за можливе визначити розмір аліментів на утримання трьох дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 15000,00 грн.

Відповідач оскаржив рішення в апеляційному порядку, вважаючи його незаконним та необґрунтованим у зв`язку з неправильним встановленням обставин, які мають значення для справи. Доводи скаржника зводяться до того, що суд витребував з Уманської ОДПІ інформацію про доходи відповідача та встановив, що його дохід перевищує 600 000 грн., проте суд не врахував, що вказана сума зазначена без вирахування податків та витрат в процесі здійснення підприємництва. Тому така сума не може бути врахована як основа для нарахування суми аліментів.

З позовних вимог не можливо встановити, яка саме сума аліментів має бути призначена кожній дитині окремо.

Позивачка не обґрунтувала необхідність призначення аліментів в розмірі 15000,00 грн.

Відповідач у відзиві на позов вказував, що він передав позивачці частину їхнього спільного бізнесу для забезпечення дітей. Вказані факти не спростовано позивачкою.

Посилання суду на наявність у відповідача двох представників не може бути основою для стягнення аліментів в такому розмірі, оскільки участь одного із представників була безкоштовною.

Присуджуючи аліменти, суд не встановив дійсний матеріальний стан відповідача. З початку розгляду справи відповідач припинив підприємницьку діяльність і в 2018 році повністю її закрив, а на даний час взагалі почав хворіти.

Також відповідач не погоджується з розміром стягнутих судом витрат на правничу допомогу, понесених позивачкою. Така сума не відповідає критерію розумності та реальності їхнього розміру. Не заперечує проти стягнення правничої допомоги в сумі 5000,00 грн.

Відповідач визнає розмір аліментів по 1000 грн. на дитину, тобто загалом 3000 грн.

В доповненнях до апеляційної скарги відповідач вказує, що вартість переданого відповідачці бізнесу становить 1 300 000 грн., в той час як він залишив собі діяльність з передачі в оренду невеликого кафе. Крім того, у відповідача на утриманні є донька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що відомо позивачці. Також зазначає, що розмір його чистого щомісячного доходу значно менше ніж визначений судом розмір аліментів.

Просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити частково, а саме: стягувати аліменти на утримання ОСОБА_4 в розмірі 1240 грн., ОСОБА_5 в розмірі 1100 грн., ОСОБА_9 в розмірі 1100 грн., до досягнення дітьми повноліття. В решті позову, в тому числі і щодо стягнення витрат на правову допомогу, просить відмовити.

На апеляційну скаргу надійшов відзив від ОСОБА_2 , в якому вона не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає їх недоведеними. Відповідач не спростував свою фінансову неспроможність сплачувати аліменти на дітей. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд апеляційної інстанції проводить розгляд справи без повідомлення (без виклику) учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками трьох дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 2015 року народження, що підтверджується копіями свідоцтв про народження відповідно: серії НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 (т. 1 а.с. 6-8).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Уманської міської ради Черкаської області від 05.05.1017 діти зареєстровані за адресою матері по АДРЕСА_1 , та перебувають на її утриманні (т. 1 а.с. 10).

Відповідно до інформації, наданої 13.08.2018 Уманською ОДПІ, ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на момент надання відповіді, перебував на спрощеній системі оподаткування 2 групи, згідно з поданими деклараціями дохід від здійснення підприємницької діяльності за 2015 рік становив 914 299,99 грн., за 2016 рік 900 892,00 грн., за 2017 рік 609 564,00 грн. (т. 1 а.с. 122). Відомості про доходи відповідача за 2017 рік підтверджуються також податковою декларацією платника єдиного податку фізичної особи підприємця (т. 1 а.с. 123).

05.03.2020 представник позивачки адвокат Іванов А.А. подав заяву про те, що розмір витрат на професійну правничу допомогу буде надано стороною позивача протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (т.1 а.с. 174).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Так, із поданої позовної заяви вбачається. що позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 15 000,00 грн. на трьох дітей, тобто по 5 000,00 на кожну дитину.

Разом з тим, ОСОБА_1 визнає позов частково та згоден на стягнення аліментів у розмірі 3440,00 грн. на трьох дітей.

Відтак, відповідач не заперечує проти стягнення аліментів, спір стосується лише розміру такого стягнення.

Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до положень статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Частиною 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що договори про припинення права на аліменти у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно та/або про сплату аліментів між сторонами не укладалися.

Посилання відповідача на те, що він передав позивачці частину бізнесу, яка оцінюється ним в розмірі 1 300 000 грн., не підтверджені належними засобами доказування та не оформлено відповідним правочином між колишнім подружжям, тому не береться до уваги колегією суддів.

На забезпечення доказів сторона позивача клопотала про витребування доказів про доходи відповідача за 2015-2017 роки, тобто за період, що передував зверненню з позовом. Згідно з податковою декларацією ОСОБА_1 за 2017 рік його дохід становив 609 564,00 грн. (в середньому щомісяця приблизно 50000 грн.).

Натомість ОСОБА_1 вказує, що його рівень доходів після 2017 року значно зменшився.

Крім того, відповідач додав до апеляційної скарги інформацію з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно з якою ФОП ОСОБА_1 припинив діяльність з 14.12.2018 (т.1 а.с. 247).

До суду апеляційної інстанції відповідач надав судовий наказ у справі №705/3052/20 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_10 аліментів на утримання дочки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 06.08.2020 і до досягнення дитиною повноліття.

Інформація про припинення ФОП та копія судового наказу не були надані суду першої інстанції. Разом з тим сама ОСОБА_2 в суді першої інстанції визнала, що відповідач припинив свою підприємницьку діяльність.

Дослідивши всі наявні докази в сукупності, враховуючи обов`язок обох батьків утримувати до повноліття своїх дітей, повноцінно забезпечувати їх інтереси, колегія суддів приходить до висновку про зменшення розміру стягнутих з відповідача аліментів на трьох дітей з 15000,00 грн. до 9000,00 грн., тобто по 3000,00 грн. на кожну дитину.

З урахуванням наведених вище доводів, а також розміру та динаміки збільшення розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, колегія суддів вважає, що такий розмір аліментів є достатнім та необхідним для фізичного, духовного, морального і соціального розвитку дітей.

Таке рішення відповідатиме принципу справедливості та враховує баланс інтересів усіх дітей відповідача, в тому числі і тих дітей, на утримання яких стягуються аліменти.

З приводу розподілу судових витрат, то суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За правилами пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Заяву подано до закінчення судових дебатів (т.1 а.с. 191).

31.03.2017 між ОСОБА_7 та Адвокатським бюро «Анатолія Іванова» укладено договір про надання правової допомоги №49, відповідно до умов якого ціна правової допомоги визначена з такого розрахунку: за складання позовної заяви 1000 грн., за складання адвокатського запиту 500 грн., за кожен запит та за направлення запиту 200 грн. за кожне направлення, за участь в судових засіданнях 1500 грн. за кожне судове засідання, а у разі відкладення судового засідання незалежно від причини відкладення 1000 грн. за кожне відкладене чи зняте з розгляду засідання (т.1 а.с. 194).

Відповідно до розрахунку до договору вартість правової допомоги визначена сторонами в такому вигляді: складання позовної заяви 1000 грн., складання адвокатського запиту 500 грн., направлення запиту 200 грн., кількість судових засідань 30, з яких відбулося 4, що становить 6000 грн. (4*1600 грн.), кількість судових засідань, знятих з розгляду з 10, що становить 10 000 грн. (10*1000 грн.), кількість відкладених судових засідань 16, що становить 16000 грн. (16*1000 грн.), а загалом 39700,00 грн. (т.1 а.с. 193).

При цьому, колегія суддів враховує, що судові засідання в переважній більшості відкладались та знімались з розгляду за ініціативи сторони відповідача.

Також надано акт виконаних робіт до договору про надання правової допомоги (т.1 а.с. 196) та квитанцію до прибуткового касового ордеру №77 від 09.04.2020 про оплату ОСОБА_2 39700 грн. за договором від 31.03.2017 (т.1 а.с. 197).

Виходячи з критеріїв розумності та реальності понесених витрат, враховуючи тривалість розгляду спору (майже три роки), складність справи про стягнення аліментів, колегія суддів вважає підтвердженими витрати позивачки на правову допомогу.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, сторона відповідача не заявляла про зменшення судових витрат, хоча була належним чином повідомлена позивачкою про розмір витрат на професійну правничу допомогу.

У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги та зміною рішення в частині зменшення розміру стягуваних аліментів, в силу положень ст. 141 ЦПК України колегія суддів здійснює новий розподіл судових витрат, відповідно до якого судові витрати стягуються з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позов задоволено на 60% (задоволено стягувати 9000 грн., замість заявлених 15000 грн.), тому судові витрати стягуються із відповідача в такому ж пропорційному співвідношенні.

Тому, судові витрати за професійну правничу допомогу позивачки підлягають стягненню з відповідача в розмірі 39700 грн. х 60% = 23820,00 грн.

Крім того, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору як стягувач аліментів з відповідача підлягають стягненню в дохід держави судові витрати в суді першої інстанції в розмірі 640 грн. х 60% = 384 грн., а за часткове задоволення апеляційної скарги (на 40%) відповідачу слід компенсувати сплачений ним судовий збір за звернення зі скаргою в розмірі 960 грн. х 40% = 384 грн.

На підставі ч. 10 ст. 141 ЦПК України вказані суми взаємозараховуються.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 вересня 2020 року змінити, зменшивши розмір стягнутих аліментів з 15000,00 грн. до 9000,00 грн.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 витрати на правову допомогу у розмірі 23820,00 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді