Номер провадження: 22-ц/813/6713/20
Номер справи місцевого суду: 500/8073/13-ц
Головуючий у першій інстанції Баннікова Н. В.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Комлевої О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадженняцивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 березня 2019 року по цивільній справі за позовом акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2011 року, Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , у якому просив суд стягнути з останнього на користь Банку кредитну заборгованість у розмірі 38 939,66 грн., яка складається з: 13 153,68 грн. заборгованість за тілом кредиту; 10 957,37 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 8 435,65 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту, 3 000,00 грн. штраф; 3 392,96 грн. інфляційні збитки та судові витрати в розмірі судового збору 389,40 грн. і витрати за інформаційне технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120,00 грн.

Останнім рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 березня 2019 рокупозовні вимоги акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 02 квітня 1998 року, місце реєстрації фізичної особи: АДРЕСА_1 ), на користь акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (код , місце реєстрації юридичної особи: 04053, м. Київ, вул. Артема, 15), у погашення заборгованості за кредитним договором № 115/ЕК/2008-980 від 30.01.2008 року грошові кошти в сумі 35 939,66 (тридцять п`ятдесят тисяч дев`ятсот тридцять дев`ять гривень шістдесят шість копійок) грн., яка складається з : 13 153,68 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 10 957,37 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 8 435,65 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту, 3 392,96 грн. інфляційні збитки.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 02 квітня 1998 року, місце реєстрації фізичної особи: АДРЕСА_1 ), на користь акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (, місце реєстрації юридичної особи: 04053, м. Київ, вул. Артема, 15), судові витрати в розмірі 359, 40 (триста п`ятдесят дев`ять гривень сорок копійок) грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 березня 2019 року та визнати договір №115/ЕК/2008-980 від 30.01.2008 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 нікчемним.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від ПАТ КБ «Надра» не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274, ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України).

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції, відповідає в повній мірі зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 30.01.2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 115/ЕК/2008-980 про надання кредиту в сумі 30 000,00 грн. строком з 30.01.2008 року по 20.07.2009 р. під 30 % річних.

Згідно розрахунку Банку, оскільки позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, станом на 27.09.2011 р. у останнього виникла заборгованість перед АТ КБ «Надра» в загальній сумі 38 939,66 грн., яка складається з: 13 153,68 грн. заборгованість за тілом кредиту; 10 957,37 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 8 435,65 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту, 3 000,00 грн. штраф (п.4 Договору); 3 392,96 грн. інфляційні збитки.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, районний суд виходив з того, що з позичальника підлягає стягненню сума заборгованості за тілом кредиту , зазначеному Банком у позовних вимогах, а саме: 13 153,68 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 10 957,37 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 8 435,65 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту та сума інфляційних збитків у розмірі, визначеному Банком 3 392,96 грн. Разом з тим, вимоги Банку щодо стягнення з відповідача суми штрафу в порушення останнім п.4 кредитного договору суд визнав необґрунтованими, тому у їх задоволенні відмовив.

Апеляційний суд погоджується із таким висновкм районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Згідно ст.1054 ЦК України по кредитному договору банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Судовим розглядом справи встановлено, що у звязку із неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобовязань за кредитним договором, згідно розрахунку Банку, станом на 27.09.2011 р. у останнього виникла заборгованість перед АТ КБ «Надра» в загальній сумі 38 939,66 грн., яка складається з:

- 13 153,68 грн. заборгованість за тілом кредиту;

- 10 957,37 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредитом;

- 8 435,65 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту;

- 3 000,00 грн. штраф (п.4 Договору);

- 3 392,96 грн. інфляційні збитки (Том І: а.с.5-9).

Матеріалами справи також встановлено, що заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_1 посилався на те, що ПАТ «КБ «Надра» при перерахуванні суми заборгованності не врахував всі платежі, що були ним здійсненні, зокрема, за 20.06.2008 року три платежі по 1800 грн. (3600 грн.), у звязку із чим за клопотанням відповідача ОСОБА_1 , ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18.12.2013 року по справі було призначено судово економічну експертизу (Том І: а.с. 93).

31.10.2014 р. по справі було проведено судово-економічну експертизу та надано відповіді експертом за поставленими судом питаннями, щодо неврахуванням банком внесеної загальної суми позивальником у розмірі 3 600 грн. (а.с.137-158 т.1).

Як вбачається з вищевказаного висновку судово економічної експертизи № 5136/5137 експертом було зазначено, що згідно дослідженню наданим позичальником касових документів за 20.06.2008 р. (а.с.60, 61, 62 т.1), вбачається лише одна операція з внесення готівки до каси банку у сумі 1 800 грн. (абз.3 а.с.145 т.1).

Крім того, згідно письмових поясненень експерта до висновку судово-економічної експертизи № 5136/5137 від 31.10.2014 року встановлено, що позичальником до каси банку у загальному розмірі було внесено готівки у розмірі 23 009,60 грн. (а.с.41 т.2).

Матеріалами справи встановлено, що саме з такого ж розміру внесення готівки (23 009, 60 грн.), було здійснено розрахунок суми заборгованості і Банком (а.с.5).

Крім того, виходячи з вищевказаного (внесення позичальником 20.06.2008 р. до каси банку 1 800 грн., а не 3 600 грн.), та умов кредитного договору, експертом встановлено, що загальна сума заборгованості у позичальника перед Банком становить:

-за кредитом - 13 385,95 грн.;

-за процентами 20 983,54 грн.;

-суми штрафів 11 602,38 грн. (а.с.44 т.2), що є більшим, ніж просить стягнути позивач у позові.

Отже, з урахуванням вищевикладенного та враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, згідно якого суд розглядає справи в межах заявлених вимог (ч.1 ст. 13 ЦПК України), судом першої інстанції обгрунтовано стягнуто з позичальника суму заборгованості за тілом кредиту та відсотками в розмірі, зазначеному Банком у позовних вимогах: 13 153,68 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 10 957,37 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 8 435,65 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту.

У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що 20.06.2008 року ним було здійснено платежі за кредитним договором на загальну суму 5400 грн., тобто три платежі по 1800 грн. в рахунок погашення боргу, однак експертиза була проведена із розрахунку лише однієї з трьох квитанцій на суму 1800 грн. від 20.06.2008 року.

На вказані доводи апелянта слід зазначити наступне.

Так, як вбачається з письмових пояснень експерта від 02.07.2018 року, експертом у висновку №5136/5137 судово економічної експертизи від 31.10.2014 року, виходячи з наданих в матеріалах справи первинних касових документів банку та позичальника за 20.06.2008 року вбачається здійснення лише однієї операції з внесення готівки 20.06.2008 року до каси банку у сумі 1800 грн., у кореспонденції рахунків аналітичного обліку банку за Дебетом рахунку НОМЕР_3 та за Кредитом рахунку НОМЕР_4 . При цьому, також встановлено, що експертом дослідження розрахунку заборгованності банку станом на 27.09.2011 року проводилось виходячи зі здійснених платежів 20.06.2008 року на загальну суму 3600 грн. (сторінка 16 висновку).

Безпідставними є і вимоги апелянта про визнання договору №115/ЕК/2008-980 від 30.01.2008 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 нікчемним, оскільки як вбачється з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 не звертався до суду першої інстанції із зустрічним позовом щодо визнання вказаного договору нікченим, а тому відповідно до ч.6 ст. 367 ЦПК України, в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

За викладених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень норм матеріального та процесуального права не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи нічим не обґрунтовані, висновків суду не спростовують, в зв`язку з чим рішення суду у відповідності до ст.375 ЦПК України підлягає залишенню без змін.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 березня 2019 року по цивільній справі за позовом акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 11.12.2020 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

О.С. Комлева