П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2020 року

м. Рівне

Справа № 569/15846/20

Провадження № 22-ц/4815/1324/20

Головуючий в Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Левчук О.В.

Час, дата і місце ухвалення рішення суду першої інстанції:

13 год. 22 хв. 05 листопада 2020 року в м. Рівне

Повний текст рішення складено: 05 листопада 2020 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 листопада 2020 року цивільній справі за ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року в суд звернулася ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, де з урахуванням зміни позовних вимог просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти в розмірі 1/3 частини доходу, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 листопада 2020 року частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання їхньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 вересня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 840,80 гривень.

На рішення суду відповідачем подано апеляційну скаргу, де покликався на незаконність і необґрунтованість судового рішення в частині розподілу судових витрат, що полягали в порушенні норм матеріального права.

Обґрунтовуючи допущення судом помилок у вирішенні питання розподілу судових витрат зазначав, що відповідно до п.3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах, зокрема, про стягнення аліментів, а тому суд повинен був повернути помилково сплачений судовий збір позивачу. Крім того, на переконання заявника, в оскаржуваній частині рішення суду допущено граматичні та арифметичні помилки, що унеможливлює сприйняття цієї частини рішення.

З наведених мотивів просив скасувати рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 листопада 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів в частині стягнення з ОСОБА_1 в дохід держави судового збору на суму 840,80 гривень, а іншу частину рішення залишити без змін.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Матеріалами справи з`ясовано, що при зверненні до суду із позовом ОСОБА_2 судовий збір не справлявся.

Між тим, оскаржуваним судовим рішенням стягнуто з відповідача судовий збір саме на користь держави, а не на позивача, як про це помилково він зазначає.

Так, відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Тобто, за змістом вказаної норми, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються лише особи, які виступають у процесуальному статусі позивачів при зверненні їх до суду з позовом про стягнення аліментів.

Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують і не можуть бути підставою для скасування рішення суду в оскаржуваній частині, позаяк зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд.

Застосувавши при вирішенні питання розподілу судових витрат норми матеріального і процесуального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення судового збору з відповідача.

Судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (пункт 1 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від № 10 від 17 жовтня 2014 року).

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось, а відтак апеляційним судом не переглядалось.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Спонуканням для залишення оскаржуваного рішення суду без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 листопада 2020 року в оскаржуваній частині без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.О. Гордійчук

Н.М. Ковальчук