ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року

м.Суми

Справа №577/2375/19

Номер провадження 22-ц/816/2235/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони у справі:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Виконавчий комітет Конотопської міської ради,

треті особи: Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області, Комунальне підприємство Конотопське міжміське бюро технічної інвентаризації,

розглянув у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Виконавчого комітету Конотопської міської ради на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19 березня 2020 року в складі судді Буток Т.А., ухваленого у м. Конотопі, повний текст якого складений 26 березня 2020 року,

В С Т А Н О В И В :

30 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Виконавчого комітету Конотопської міської ради (далі Виконком) про визнання права власності на гараж «А-1», площею 27,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовано тим, що заявнику на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 , в якій він проживає разом із своєю сім`єю. У 2007 році на вільній земельній ділянці біля свого будинку він розпочав будівництво гаражу для зберігання власного автотранспорту, яке закінчив на початку 2008 року і з того часу він користувався гаражем. Звернувшись із заявою про прийняття в експлуатацію самочинно збудованого гаражу, отримав відмову, а тому звернувся з позовом з метою визнання права власності на гараж у судовому порядку.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19 березня 2020 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на гараж «А-1», площею 27,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Зазначає, що самовільно збудований гараж розташований на території громадсько-ділової та комерційної діяльності загальноміського значення, тобто гараж не відповідає вимогам містобудівної документації на місцевому рівні. Крім того, гараж збудовано на газопроводі низького тиску. Вказує, що позивач не має і не може мати жодних прав на земельну ділянку, на якій збудував гараж, з огляду на її цільове призначення.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає, оскільки явка сторін в суд апеляційної інстанції є необов`язковою, а позиція ОСОБА_1 є чіткою і зрозумілою.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області 24 січня 2018 року ОСОБА_1 відмовлено у прийнятті в експлуатацію гаража «А-1», площею 27,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 4).

Згідно з довідкою-характеристикою та технічним паспортом від 22 січня 2018 року гараж «А-1» розташований біля будинку АДРЕСА_3 загальною площею 27,3 кв.м, вартістю 45908 грн (а.с. 5-9).

Зі звіту про технічне обстеження індивідуального гаража по АДРЕСА_3 вбачається, що технічний стан будівлі індивідуального гаража класифікується як нормальний, категорія технічного стану 1, відсутні дефекти та пошкодження, які знижують несучу здатність, міцність та довговічність конструктивних елементів будівлі та не перешкоджають нормальній експлуатації за призначенням. Тобто, прийняті конструктивні рішення, при виконання будівельних робіт забезпечують необхідну несучу спроможність будівлі. Відстань від гаража по АДРЕСА_3 до житлового триповерхового будинку АДРЕСА_3 згідно обстеження та замірів становить - 29,39 м., що відповідає санітарним та протипожежним вимогам ДБН 5.2.2-12:2019. Відстань по горизонталі від будівельних конструкцій теплових мереж до фундаментів будівель та споруд, при прокладанні в тунелях і непросадочних грунтах становить не менше 2 м., що відповідає ДБН Б.2.2-12: 2019 Планування та забудова територій, ДБН В.2.5-39-2008. Інженерне обладнання будинків та споруд. Зовнішні мережі та споруди. Теплові мережі. Відстань (по горизонталі) від фундаментів будівель і споруд до підземних мереж газопроводів горючих газів низького тиску 0,005 МПа - 2 м., що відповідає ДБН Б.2.2-12:2019 Планування та забудова територій, ДБН В.2.5-20:2018 Інженерне обладнання будинків та споруд. Зовнішні мережі та споруди. Газопостачання. ДБН Б. 2.212:2019 Планування та забудова територій п. 10.8.3 (стор. 75). В умовах житлової забудови до 5-ти поверхів постійне збереження легкових автомобілів доцільно передбачати у малоповерхових окремо розташованих наземних гаражах найпростіших типів. При будівництві гаража по АДРЕСА_3 ОСОБА_1 не порушив державні будівельні норми (а.с. 33-60).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що будівництво спірного гаража виконано з додержанням будівельних, архітектурних, санітарних, екологічних норм і правил. Крім того, суд врахував тривалість існування гаража, доцільність збереження легкових автомобілів в умовах 5-ти поверхової житлової забудови та виходив з того, що оскільки забудова не порушує прав та інтересів інших осіб, тому є підстави для задоволення позову. При цьому місцевий суд навів норми ст. 376 ЦК України, проте не зазначив мотиви її застосування.

З вказаним висновком місцевого суду колегія суддів апеляційного суду не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 та ч. 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

У поданій до суду позовній заяві про визнання права власності на самочинно збудований гараж позивач посилався на норму ст. 376 ЦК України. Цією ж нормою матеріального права керувався суд першої інстанції, задовольняючи позов.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил. Згідно з ч. 2 цієї статті право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

При цьому за положеннями ч. 4 цієї статті якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового пава та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 13 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак, суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував, що самочинна забудова здійснена на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети позивачу, тобто ОСОБА_1 не є ні володільцем, ні користувачем земельної ділянки, на якій збудовано гараж.

Відтак, не дотримана передбачена ч. 3 ст. 376 ЦК України умова визнання за рішенням суду права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, а саме: позивачу ОСОБА_1 у встановленому порядку не надано земельну ділянку під уже збудоване ним нерухоме майно.

Крім того, місцевий суд не врахував, що земельна ділянка, на якій розташоване самочинне будівництво, відноситься до території громадсько-ділової та комерційної діяльності, тобто спірний гараж не відповідає діючій містобудівній документації, що є порушенням п. 2 ст. 5 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Також, як вбачається зі Схеми топогеодезичної зйомки (розташування підземних мереж та самовільно збудованих гаражів в районі житлового будинку АДРЕСА_3 ), гараж «А-1», площею 27,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 збудовано у охоронній зоні газопостачальної мережі (а.с. 24).

Отже, відповідач, як власник земельної ділянки, на якій розташований спірний гараж, заперечує проти визнання права власності на таку забудову за особою, що її здійснила.

За вказаних вище обставин, вимога позивача про визнання права власності на самочинно збудований гараж не ґрунтується на нормах права, а тому рішення суду першої інстанції на підставі п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі ст. 141 ЦПК України розподіл судових витрат необхідно провести таким чином.

Оскільки у задоволенні позовних вимог апеляційний суд відмовляє, тому понесені відповідачем судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1152,60 грн підлягають компенсації за рахунок ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367-369, 374, 376, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Конотопської міської ради задовольнити.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19 березня 2020 року в даній справі скасувати і ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 доВиконавчого комітету Конотопської міської ради, треті особи: Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області, Комунальне підприємство Конотопське міжміське бюро технічної інвентаризації, визнання права власності на гараж «А-1», площею 27,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Виконавчого комітету Конотопської міської ради (ЄДРПОУ 04389147) 1152 грн 60 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.І. Собина

Т.А. Левченко