Головуючий у 1-й інстанції Чудопалова С.В.
Суддя-доповідач: Попова С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Попової С.А.,

суддів Зайцевої С.А., Ткаченко Т.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк

на заочне рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 08 жовтня 2020 року, ухвалене у складі судді Чудопалової С.В., повний текст рішення складено 08 жовтня 2020 року,

у цивільній справі

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В липні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , в обґрунтування зазначив наступне. 21 квітня 2008 року відповідно до укладеного договору б/н відповідач отримав кредит у розмірі 250 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором не виконує, у зв`язку з чим має заборгованість у сумі 135480,61грн, з яких 4638,45грн - заборгованість за тілом кредиту, 130842,16грн - заборгованість за нарахованими відсотками за період з 21.04.2008 по 31.01.2019. Просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, а також судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 08 жовтня 2020 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 21.04.2008, яка складається з: заборгованості за кредитом - 4638,45грн; заборгованості по процентам за користуванням кредитом за період з 21.04.2008 по 31.03.2012 у сумі 173,96грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 74,62грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість заявленої частини позовних вимог, а саме заборгованості за основною сумою боргу по кредиту - 4638,45грн та заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 21.04.2008 по 31.03.2012, тобто в межах строку дії кредитної картки до березня 2012 року, в розмірі 173,96грн (проценти розраховано, виходячи з 360 днів і первісної процентної ставки 36% річних). Рішення суду грунтується на анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, де між сторонами узгоджено процентну ставку на рівні 3% щомісячно (або 36% річних) та погоджено надання кредитного ліміту в розмірі 250грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права, просив рішення в частині незадовлених позовних вимог щодо стягнення відсотків скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що: судом проігноровано докази, що свідчать про перевипуск та строк дії кредитної картки, за яким відповідач звертався до банку. Строк дії останньої перевипущеної картки 03/16, перевипущені картки були приєднані до раніше відкритого клієнту карткового рахунку. Суд необґрунтовано дійшов висновку щодо закінчення строку кредитування у березні 2012 році. Позивач має право нараховувати проценти протягом всього строку кредитування, що в данному випадку становить строк дії останньої перевипущеної картки до останннього дня березня 2016 року.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Процедура розгляду справи апеляційним судом

Враховуючи положення ч. 13 ст. 7, ч. 4 ст. 274, ч. 1 ст. 368 ЦПК України, розгляд даної справи в силу ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Рішення в частині задоволення вимог про стягнення основної суми боргу не оскаржується і апеляційним судом не перевіряється.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Як встановлено судом, 21.04.2008 ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», де зазначено, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складають між сторонами договір про надання банківських послуг. Між сторонами узгоджено за підписом позичальника кредитування за відновлювальною кредитною лінією з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» із процентною ставкою за користування кредитними коштами в розмірі 3% щомісяця (або 36% річних), нарахованих на залишок заборгованості, що втілено, як пересвідчилась колегія суддів апеляційного суду, і у Довідці про умови кредитування (а.с. 21, 22).

Банком розраховано заборгованість позичальника ОСОБА_1 , яка станом на 31.03.2020р. складає загальну суму 130842,16грн, з них: заборгованість за простроченим тілом кредиту - 4638,45грн; заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 21.04.2008 по 31.01.2019 - 130842,16грн (а.с. 6-10).

2. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За положеннями ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи (п. 1); невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи (п. 3); порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (п. 4).

Вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні в частині розміру присудженої заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Абзацом 2 частини першої статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Суд першої інстанції встановив, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та Банком Договір, що підтвердив підписом у заяві, в якій сторонами погоджено обсяг кредитного ліміту, що згодом збільшувався (а.с. 19), а також процентна ставка за користування кредитним ресурсом на рівні 3% в місяць від суми боргу або 36% річних (а.с. 21зв.).

Крім того, у справі наявна довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка була підписана позичальником 21.04.2008 (а.с. 22), в якій сторонами договору також була узгоджена процентна ставка за користування кредитними коштами на рівні 3% в місяць або 36% річних, що в сенсі ст.ст. 628, 638, 1048, 1054 ЦК України є обов`язковим до виконання ОСОБА_1 , бо достовірність підписів позичальником не оспорювалась.

Отже, у наведених документах/формулярах сукупно визначено домовленість сторін про обсяг кредитного ліміту і сплату відсотків за користування кредитом, що підтверджує факт укладення між сторонами кредитного договору.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність умов оплатності кредитного договору і правових підстав для стягнення з позичальника непогашених процентів за користування кредитними коштами.

Однак, судом першої інстанції взятий до уваги скорочений період, за який підлягають стягненню проценти в розмірі 36% річних - з початку кредитування і по 31.03.2012 - на підставі відомостей довідки банку (а.с. 20). З таким періодом розрахунку колегія суддів не погоджується, оскільки суд першої інстанції не зважив на наявні в цій довідці відомості про перевипуск платіжних карток, як інструментів використання наданого банком 21.04.2008 кредитного ресурсу. При цьому, суд першої інстанції всупереч вимогам ч. 3 ст. 89 ЦПК України не вмотивував відхилення відомостей в цій довідці щодо перевипуску ще двох карток після первісної платіжної картки.

Так, згідно довідки АТ КБ "Приватбанк" (а.с. 20), дійсність якої не спростована відповідачем, позичальником за договором про надання банківських послуг від 21.04.2008 б/н було отримано картки, зокрема: 25.03.2008 (№ НОМЕР_1 ) - термін дії до 03/12; 01.06.2011 (№ 4149****0038) - термін дії до 05/14; 24.10.2013 (4149****7448) - тремін дії до 03/16, з наданням якої банком встановлено позичальникові кредитний ліміт 250грн, з подальшим збільшенням/зменшенням до 5000грн (а.с. 19).

Досліджуючи надану банком виписку по руху коштів по цих трьох вказаних карткових рахунках (а.с. 11-18), колегія суддів пересвідчилась в фактичному користуванні позичальником ОСОБА_1 наданих банком у кредит коштів, зважаючи на проведені позичальником операції зі зняття готівки, покупки товарів і продуктів харчування, поповнення картки в терміналі, оплата товарів через Інтернет мережу, плата в ресторані, аптеці тощо.

Відомості у виписці по руху коштів залишились поза увагою суду, що стало підставою для хибного скорочення періоду, за який обчислена заборгованість за користування кредитними коштами, що не відповідає матеріалам справи, які свідчать про лонгування кредитних відносин між сторонами, що супроводжувалося перевипуском платіжних карток.

Отже, заборгованість по процентам за користування кредитними коштами за період з квітня 2008 року по 31.03.2016 (кінцевий термін сплати всіх обумовлених кредитним договором платежів згідно визначеного в карті кінцевого терміну її дії - а.с. 20) об`єктивно підтверджена наведеними доказами, що не спростовані відповідачем, і відображена у розрахунку заборгованості (а.с. 6-10).

Разом з тим, апеляційний суд не може погодитися із розрахунком банку заборгованості, виходячи із збільшеної кредитодавцем в односторонньому порядку процентної ставки 43,2% річних за користування кредитними коштами, оскільки у справі відсутні відомості про погодження позичальника на таке збільшення всупереч вимогам ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України.

Відтак, заборгованість за процентами за користування кредитними коштами має розраховуватись за період з квітня 2008 року і по 31 березня 2016 року (кінцевий термін дії останньої, виданої відповдачеві, платіжної картки), виходячи з розрахунку 360 днів в році, та первісної процентної ставки 36% річних, що в подальшому зменшувалась до 30% і 34,8% річних (ці ставки приймаються апеляційним судом за основу, як визнані однією зі сторін - кредитодавцем), та з перерахуванням ставки підвищеної процентної ставки 43,2% на первісну процентну ставку 36% річних, що в грошовому виразі становить 2086,42грн.

Нарахування процентів позичальнику ОСОБА_1 після спливу дії кредитного договору у березні 2016 року і по 31.03.2020 не відповідає вимогам матеріального права і не узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12 від 28.03.2018р., де вмотивовано законодавчо врегульоване припинення нарахування процентів із закінченням строку дії кредитного договору. Тому в цій частині (наведеному періоді) негативне рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону, з чим погодждується колегія суддів.

Враховуючи ухвалення оскаржуваного рішення внаслідок невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права в частині розв`язання вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитним ресурсом і процесуального права (в частині оцінки доказів), таке рішення у відповідній частині згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376 ЦПК України підлягає зміні у відповідній частині із збільшенням розміру стягуваної заборгованості по процентам до 2086,42грн згідно із вищенаведеного мотивування.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині стягнутих процентів змінено, то підлягає зміні присуджений розмір судового збору з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» з 74,62грн на 104,26грн в пропорції до задоволених позовних вимог: заявлено позивачем позов з ціною 135480,61грн або 100%; задоволено позов банку за наслідками розгляду справи судом першої і апеляційної інстанції на суму 6724,87грн (4638,45 +2086,42) або 4,96%); судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 за подання позовної заяви банком, становить 104,26грн (4,6% від сплаченого судового збору за подання позовної заяви 2102грн.).

За наслідками апеляційного розгляду з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» частково витрати по оплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі, пропорційному до задоволеної частини, що в грошовому виразі становить 156,39грн (4,96% від 3153грн).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк задовольнити частково.

Заочне рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 08 жовтня 2020 року щодо часткового задоволення вимог про стягнення процентів за користування кредитом і розподілу судовит витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 21.04.2008 по 31.03.2016 в розмірі 2086 (дві тисячі вісімдесят шість) гривень 42 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк витрати з оплати судового збору, пов`язані з розглядом справи в суді першої інстанції, в розмірі 104 (сто чотири) гривні 26 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк витрати з оплати судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 156 (сто п`ятдесят шість) гривень 39 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 11 грудня 2020 року.

Судді: С.А.Попова

С.А.Зайцева

Т.Б.Ткаченко