Справа № 306/2213/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 січня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Джуги С.Д., Кондора Р.Ю.

з участю секретаря судового засідання: Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» та апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Свалявського районного суду, постановлену 07 листопада 2019 року головуючим суддею Тхір О.А. про забезпечення позову в справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ГТУЮ в Закарпатській області в особі відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Закарпатській області, ФОП ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання протиправними та скасування звітів про оцінку майна,-

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою про визнання протиправними та скасування звітів про оцінку майна, належного ОСОБА_4 . Одночасно із позовною заявою ОСОБА_2 подано заяву про забезпечення позову, шляхом зупинення передачі арештованого майна на реалізацію та зупинення проведення електронних торгів (зупинення продажу) майна боржника, будівлі літ. А, земельної ділянки та арештованого майна будівлі літ. А1, літ А2 надвірні споруди в ур. Біласовиця с. Солочин, Свалявського району, власником яких є ОСОБА_4 , належного боржнику ОСОБА_4 , до розгляду по суті справи.

В обґрунтування заяви вказує на те, що заявник є стягувачем у кількох виконавчих провадженнях ВПВР ГТУЮ у Закарпатській області, в тому числі і у зведеному виконавчому провадженні № 35883716 про стягнення з боржників ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на його користь 2 431 607,04 грн. боргу за договором позики. Зазначає, що він отримав два висновки про вартість майна боржника від 18.09.2019 та від 20.09.2019 року, який складений ФОП ОСОБА_3 , а саме, на нерухоме майно, належне ОСОБА_4 : будівлі літ. А, земельної ділянки та будівлі літ. А1, літ А2, надвірні споруди в ур. Біласовиця с. Солочин, Свалявського району, Закарпатської області. Зауважує, що з проведеною оцінкою майна боржника не згідний, так як вважає, що вартість майна занижена, коштів буде недостатньо для виконання рішення суду в разі реалізації за такою ціною майна боржника. В зв`язку з тим, що розгляд справи по суті за його позовом може тривати деякий час, а щодо спірного нерухомого майна державним виконавцем вживаються заходи щодо реалізації, вважає, що можуть бути порушені його права та може бути утрудненим виконання можливого рішення суду, в зв`язку з чим вважає, що наявні всі підстави для забезпечення позову, для забезпечення виконання боржником зобов`язань перед ним. Тому до розгляду справи судом по суті просить забезпечити позов та зупинити продаж арештованого майна, оскільки існує загроза невиконання в подальшому рішення суду, яким задоволено його позовні вимоги та стягнуто значні суми на його користь з боржника ОСОБА_4 .

Ухвалою Свалявського районного суду від 07.11.2019р. заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, задоволено.

Заборонено вчиняти будь-які дії щодо реалізації (передачі на реалізацію) нерухомого майна: будівлі літ. А, земельної ділянки 0,0925 га, будівлі та прибудови: літ. А1, А2 надвірні споруди, що знаходяться в ур. Біласовиця с. Солочин, Свалявського району, Закарпатській області, належного ОСОБА_4 , та зупинено продаж арештованого майна.

ТзОВ «Кей-Колект» подало апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу суду від 07.11.2019 та відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову. В обґрунтування скарги посилається на недопустимість вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили. Звертає увагу на те, що апелянт є заставним кредитором щодо спірного майна і має першочергове право на задоволення своїх вимог, натомість позивач є лише кредитором п`ятої черги. Суд вжиттям заходів забезпечення позову грубо порушив права інших стягувачів.

Також дану ухвалу оскаржено в апеляційному порядку ОСОБА_1 , який в апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову. В обґрунтування скарги посилається на те, що він також є стягувачем у зведеному виконавчому провадженні, яке триває вже значний час, у зв`язку з чим така ухвала порушує його права на очікування реального виконання рішення суду.

На апеляційні скарги Відділом примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Закарпатській області подано відзив у якому просить апеляційний суд підтримати вимоги апеляційних скарг. ВПВР управління ДВС ГТУЮ у Закарпатській області не являється власником майна стосовно якого заявник просить вжити заходи забезпечення позову, а тому є неналежним відповідачем. Заявником не наведено суті оскарження оцінки майна яке б свідчило про те, що чи вона занижена чи завищена. Виходячи з судової практики розгляду заяв про забезпечення позову, недопустимим є забезпечення позову шляхом зупинення виконання рішення суду, що набрало законної сили. У супереч цьому, суд першої інстанції постановивши ухвалу про заборону вчиняти будь-які дії щодо відчуження майна боржника, фактично зупинив виконання рішень судів, які набрали законної сили.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційних скарг, вважає що такі підлягають задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що заходи забезпечення позову є співмірними з позовними вимогами, і обґрунтованою є наявність загрози невиконання або утрудненого виконання майбутнього рішення суду за позовом, у разі невжиття заходів забезпечення позову.

Однак з даними висновками суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів, оскільки такі не відповідають дійсним обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах процесуального закону.

Так, за змістом ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Відповідно до роз`яснень п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

А у відповідності до п.2 цієї ж Постанови Пленуму недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Згідно з п.п. 5, 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

Із зазначеного слідує, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупиненням стягнення на підставі виконавчого документу, в тому числі й зупиненням продажу арештованого майна, допускається виключно у разі пред`явлення позову про оскарження виконавчого документу чи про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. В усіх інших випадках, вжиття відповідних заходів забезпечення позову є недопустимими, позаяк такі будуть спрямовані на зупинення виконання судового рішення, яке набрало законної сили. Однак, вказаних вище позовних вимог ОСОБА_2 не пред`являв до суду.

При цьому суд першої інстанції абсолютно безпідставно послався у своїй ухвалі на те, що ОСОБА_2 ставиться питання про зняття арешту з майна, оскільки це не ґрунтується на матеріалах справи.

По-перше: заяву про вжиття заходів забезпечення позову подано одночасно з позовною заявою. Заяву про уточнення позовних вимог ОСОБА_2 подано пізніше, і до такої не долучалася нова заява про вжиття заходів забезпечення позову. Відтак суд повинен був розглядати заяву про вжиття заходів забезпечення позову виключно в аспекті первісно поданої позовної заяви у якій є одна позовна вимога про визнання протиправними та скасування звітів про оцінку майна. Розглянувши заяву про вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, суд порушив принцип диспозитивності цивільного процесу.

По-друге: у заяві про уточнення позовних вимог ОСОБА_2 також не ставив питання про зняття арешту з майна, як про це вказав суд першої інстанції в своїй ухвалі.

Отже, посилання суду на наявність такої позовної вимог є недоречним.

Відтак, апеляційний суд констатує, що судом першої інстанції вжито недопустимі заходи забезпечення позову, а отже, ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нової постанови про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 149, 150, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» та апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити.

Ухвалу Свалявського районного суду від 07 листопада 2019 року про вжиття заходів забезпечення позову, скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 17 січня 2020 року.

Суддя-доповідач

Судді