Справа № 727/6702/20
Провадження № 2/727/1424/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року Шевченківський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді: Одовічен Я.В.

за участю секретаря: Кицинюка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що з 10.03.2009 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем.

15.09.2012 року під час шлюбу із ОСОБА_2 ним була придбана квартира АДРЕСА_1 .

У подальшому, 01.08.2018 року рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці шлюб між ними було розірвано. Шлюбні відносини між ними були припинені у зв`язку з постійними сварками. Відповідач зі своїм старшим сином від першого шлюбу чинили фізичне насилля та погрози стосовно нього, у зв`язку з чим він змушений був звернутися до правоохоронних органів.

Після розірвання шлюбу позивач неодноразово намагався потрапити до спірної квартири, в якій залишились його особисті речі, однак потрапити до квартири так і не зміг, оскільки ОСОБА_2 неодноразово змінювала замки та перешкоджала йому у доступі.

Про деякі з зазначених випадків він повідомляв поліцію, проте будь-яких дієвих заходів працівниками поліції вжито не було.

На підставі ст.ст.316, 317, 321, 369, 391 ЦК України просив зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не чинити перешкод ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом надання дублікату ключів від дверей квартири та забезпечити безперервний доступ до неї.

Ухвалою суду від 18 серпня 2020 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду.

У подальшому, ухвалою суду 02.10.2020 року за клопотанням представника відповідача було вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

19.10.2020 року підготовче провадження по справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідачем ОСОБА_2 відзиву на позов подано не було.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву, в якій позов підтримав, просив розглянути справу у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомила.

Представник відповідача ОСОБА_3 також у судове засідання не з`явився. Звернувся до суду з заявою, в якій відкликав клопотання про виклик свідків, просив розглянути справ у його відсутності, позов не визнав.

Відповідно до частини 2 статті 191 Цивільного процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

При цьому, відповідно до частини 4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Зважаючи на те, що неявка представників відповідача та відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Водночас, оскільки суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

З урахуванням зазначеного, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та приходить до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Судом було встановлено наступні фактичні обставини справи.

Так, як вбачається з копії свідоцтва про шлюб, виданого 10.03.2009 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 10.03.2009 року зареєстрували шлюб (а.с.4).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01.08.2018 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.9-10). Від шлюбу у сторін є одна неповнолітня дитина: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У період шлюбу, 15.09.2012 року на підставі договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_1 набув у власність квартиру АДРЕСА_1 (а.с.5-8). Вказана квартира складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 71,60 кв.м., у тому числі житловою площею 40,10 кв.м.

Приписами ст. 41 Конституції України регламентовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Вказані положення Конституції України відображені в ст. ст. 319, 321 ЦК України, якими імперативно закріплено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Підстави набуття права власності передбачені ст. 328 ЦК України, згідно якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

За загальним правилом, визначеним і статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності, а за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю, при цьому тягар доказування, що вказане майно не належить до спільної сумісної власності, покладається на того з подружжя, хто набув спірне майно за кошти, що належали йому особисто.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 04.05.2020 року у справі №727/3526/19, яке набрало законної сили 19.08.2020 року, квартиру АДРЕСА_1 визнано спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнано за ОСОБА_2 , право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 71,60 кв.м., житловою площею 40,10 кв.м.

За змістом ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав .

Згідно статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном

Таким чином, норма статті 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь - яких осіб будь-яким способом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Як було встановлено судом, спір між сторонами виник у зв`язку з тим, що відповідач не надає можливості позивачу користуватися квартирою, яка належить їм на праві спільної часткової власності, та чинить перешкоди у володінні нею.

Згідно статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (а.с. 76 Кодексу).

На підтвердження порушення свої прав ОСОБА_1 надав суду витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001128 від 22.05.2018 року, з якого вбачається, що 21.05.2018 року біля 01 год. 20 хв. Пасинок ОСОБА_5 , перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , наніс численні ушкодження в область голови ОСОБА_1 . Правова кваліфікація кримінального правопорушення ч.1 ст.125 КК України (а.с.11).

Також, суду було надано висновок за результатами розгляду матеріалів ЖЕО №1933 від 04.02.2019 року, відповідно до якого ОСОБА_1 , 1981 року народження, повідомив, що прийшов до квартири, де він проживав із сином та колишньою дружиною, однак не зміг потрапити до квартири, оскільки були змінені замки (а.с.13).

Крім того, за зверненням ОСОБА_1 07.05.2019 року було складено висновок за результатами розгляду матеріалів ЖЕО №8674, з якого видно, що останній повторно не зміг потрапити до квартири АДРЕСА_2 (а.с.15).

Наведені вище докази суд визнає належними та допустимими, а тому вважає встановленим факт вчинення перешкод позивачу ОСОБА_1 у користуванні власністю квартирою АДРЕСА_1 .

Згідно зі статтею 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Враховуючи викладене, а також керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства щодо розгляду справи в межах заявлених особою вимог, суд на підставі встановлених обставини справи, що підтверджені належними та допустимими доказами у справі, приходить до висновку про доведеність заявлених позивачем позовних вимог, у зв`язку з чим наявні правові підстави для їх задоволення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.15,16, 319, 321, 328, 391 ЦК України, ст.150 ЖК УРСР, ст.ст.3,4,12, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю.

Зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), проживаючу в АДРЕСА_3 , не чинити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), зареєстрованому за адресою АДРЕСА_3 , перешкод у користуванні власністю: квартирою АДРЕСА_1 шляхом надання дублікату ключів від дверей квартири та забезпечити безперервний доступ до неї.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Одовічен Я.В.