Справа № 456/1173/17 Головуючий у 1 інстанції: Бораковський В.М.
Провадження № 22-ц/811/2185/19 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

за участі секретаря: Сеньків Х.І.,

з участю прокурора Сеніва О.П., представника Лисовицької сільської ради Стрийського району Львівської області Вацюцяка Д.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Львівської області на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02 травня 2019 року у справі за позовом Першого заступника керівника Стрийської місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави до ОСОБА_1 , Лисовицької сільської ради Стрийського району Львівської області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фазан+», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета позову, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування та витребування із володіння земельних ділянок у комунальну власність, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02 травня 2019 року відмовлено повністю в позові Першого заступника керівника Стрийської місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави до ОСОБА_1 , Лисовицької сільської ради Стрийського району Львівської області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фазан+», треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про:

визнання недійсним рішення сесії Лисовицької сільської ради Стрийського району №520 від 12.12.2007 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації по підготовці до видачі державних актів на право власності на землю ОСОБА_1 »;

визнання недійсним рішення сесії Лисовицької сільської ради Стрийського району №533 від 23.01.2008 «Про затвердження технічної документації та передачу земельних ділянок площею 0,15 га у власність ОСОБА_1 » та державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД №463445 від 06.03.2008, виданого на підставі даного рішення;

визнання недійсним рішення сесії Лисовицької сільської ради Стрийського району від 18.06.2008 №701 «Про затвердження проекту відведення по зміні цільового призначення та затвердження розрахунку втрат сільськогосподарського виробництва земельної ділянки гр. ОСОБА_1 » та державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД №443110 від 02.03.2009, виданого на підставі даного рішення;

витребування із володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Фазан+» земельної ділянки, площею 0,0300 га (кадастровий номер :03:002:0308), в с.Баня Лисовицька Стрийського району Львівської області в комунальну власність Лисовицької сільської ради, шляхом складання акту приймання-передачі;

витребування із володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Фазан+» земельної ділянки, площею 0,1200 га (кадастровий номер :03:002:0310), в с.Баня Лисовицька Стрийського району Львівської області в комунальну власність Лисовицької сільської ради, шляхом складання акту приймання-передачі.

Рішення суду оскаржив заступник прокурора Львівської області.

В апеляційній скарзі посилається на те, що рішенням сесії Лисовецької сільської ради Стрийського району Львівської області від 11 листопада 2003 року №89 ОСОБА_1 передано у власність земельні ділянки загальною площею 0,6 га (ділянка №1-площею 0,4 га, ділянка №2-площею 0,2 га) для ведення особистого селянського господарства (№:02:001:0199 і №:03:002:0173) та видано державний акт серії ЯБ№128040 від 30 вересня 2004 року.

У подальшому ОСОБА_1 відчужив одну із двох вищезазначених земельних ділянок загальною площею 0,4 га ОСОБА_4 на підставі договору дарування земельної ділянки від 14 квітня 2005 року, тим самим реалізував свої повноваження власника землі передбачене ст.116 ЗК України, на одержання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної приватизації.

Незважаючи на вказане, рішенням сесії Лисовицької сільської ради від 23 січня 2008 року №533 затверджено технічну документацію по підготовці до видачі державних актів на право власності на землю площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства та вдруге ОСОБА_1 передано безоплатно у власність земельну ділянку загальною площею загальною площею 0,1500 га такого ж виду використання для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер :03:002:0307).

На підставі рішення сесії Лисовицької сільської ради від 23 січня 2008 року №533 ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД №463445 від 06 березня 2008 року.

Отже, Лисовицька сільська рада Стрийського району при прийнятті рішень сесії №520 від 12 грудня 2007 року «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації по підготовці до видачі державних актів на право власності на землю ОСОБА_1 » №533 від 23 січня 2008 року «Про затвердження технічної документації та передачу земельних ділянок площею 0,15 га у власність ОСОБА_1 » №701 від 18 червня 2008 року «Про затвердження проекту відведення по зміні цільового призначення та затвердження розрахунку втрат сільськогосподарського виробництва земельної ділянки ОСОБА_1 порушила вимоги ст.116 ЗК України щодо передачі земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим кодексом, один раз по кожному виду використання, надавши їх двічі ОСОБА_1 .

Просив рішення Стрийскього міськрайонного суду Львівської області від 02 травня 2019 року скасувати та постановити нове рішення, яким позов прокурора задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора Сеніва О.П. на підтримання апеляційної скарги, представника Лисовицької сільської ради Стрийського району Львівської області Вацюцяка Д.П. на її заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарги не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як зазначено у ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до положення частини 4 статті 10 ЦПК України, суд застосовує норму статті 1 Першого протоколу від 20.03.52 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.97), згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Згідно з вимогами статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Частина 1 ст. 60 ЗК України передбачає, що вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.

Відповідно до пункту «а» частини 2 ст. 60 ЗК України прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари 25 метрів.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян, відповідно до частини 3 статті 116 ЗК України, провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з частиною 4 статті 116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Стаття 121 ЗК України встановлює норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам.

Так, пункт «б» частини 1 ст. 121 ЗК України визначає, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 гектара.

Частина 1 статті 153 ЗК України визначає, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до рішення VІ-ї сесії IV демократичного скликання Лисовицької сільської ради Стрийського району Львівської області №89 від 11 липня 2003 ОСОБА_1 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,60 га для ведення особистого селянського господарства (0,20 га в урочищі «Полянка», 0,40 га в урочищі «Сойми») (Т.2 а.с.111).

Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №128040 від 30 вересня 2004 року ОСОБА_1 на підставі рішення 6 сесії 4 скликання Лисовицької сільської ради від 11 липня 2003 №89 є власником земельної ділянки площею 0,6000 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Лисовицької сільської ради Стрийського району Львівської області з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (Т.1 а.с.13, 71, Т.2 а.с.86).

14 квітня 2005 року ОСОБА_1 подарував ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,4 га, що надана для ведення особистого селянського господарства, яка розміщена на території Лисовицької сільської ради Стрийського району Львівської області, що підтверджується договором дарування земельної ділянки від 14 квітня 2005 року, зареєстрованого в реєстрі за №885 (Т.1 а.с.62).

Постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31 травня 2007 року в справі №2-1644/2007 скасовано рішення 6-ї сесії 4-го демократичного скликання Лисовицької сільської ради Стрийського району від 11 липня 2003 року №89 в частині передачі у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки площею 0,60 га ОСОБА_1 та зобов`язано Лисовицьку сільську раду на черговому засіданні сесії розглянути питання про надання ОСОБА_1 безкоштовно у приватну власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки, яка б знаходилася за межами прибережної захисної смуги річки Бережниця (Т.1 а.с.53, 217-218, а.с.16 у справі №2-1644/2007).

Постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 грудня 2007 року в справі №2а-157/2007 визнано не чинним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №128040 від 30 вересня 2004 (Т.1 а.с.54, а.с.11-12 в справі №2а-157/2007).

Таким чином, скасувавши рішення першої приватизації ОСОБА_1 31 травня 2007 року Стрийський міськрайонний суд зобов`язав Лисовицьку сільську раду Стрийського району Львівської області передати ОСОБА_1 безкоштовно у приватну власність земельну ділянку, тим самим, суд відновив його право на приватизацію.

На виконання рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31 травня 2007 року у справі №2-1644/2007, рішенням Х-ї сесії п`ятого демократичного скликання Лисовицької сільської ради Стрийського району Львівської області №520 від 12 грудня 2007 ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічної документації по підготовці до видачі державних актів на право власності на землю пл. 0,1500 га для ведення особистого селянського господарства (Т.1 а.с.10, Т.2 а.с.83).

Рішенням ХІ-ї сесії п`ятого демократичного скликання Лисовицької сільської ради Стрийського району Львівської області №533 від 23 січня 2008 затверджено технічну документацію по підготовці до видачі державних актів на право власності на землю площею 0,15 га ОСОБА_1 та передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,1500 га для ведення особистого селянського господарства (Т.1 а.с.11, Т.2 а.с.84).

Рішенням ХІІІ-ї сесії п`ятого демократичного скликання Лисовицької сільської ради Стрийського району Львівської області №701 від 18 червня 2008 затверджено проект відведення по зміні цільового призначення земельної ділянки сільськогосподарського призначення (особистого селянського господарства) площею 0,03 га для будівництва та обслуговування збірно-розбірного торгового павільйону ОСОБА_1 , погоджено ОСОБА_1 таку зміну та видано йому державні акти на право власності на земельну ділянку площею 0,03 га для будівництва та обслуговування збірно-розбірного торгового павільйону та 0,12 га для ведення особистого селянського господарства (Т.1 а.с.12, Т.2 а.с.85).

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №463445 від 06 березня 2008 ОСОБА_1 на підставі рішення 11 сесії 5 скликання Лисовицької сільської ради від 23 січня 2008 №533 є власником земельної ділянки площею 0,1500 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Лисовицької сільської ради Стрийського району Львівської області з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (Т.1 а.с.14, Т.2 а.с.87).

Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД №443110 від 02 березня 2009 ОСОБА_1 на підставі рішення 8 сесії 5 скликання Лисовицької сільської ради від 18 червня 2008 №701 є власником земельної ділянки площею 0,0300 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Лисовицької сільської ради Стрийського району Львівської області з цільовим призначенням будівництва та обслуговування збірно-розбірного торгового павільйону (Т.1 а.с.13, Т.2 а.с.88).

У подальшому земельна ділянка площею 0,12 га (кадастровий номер :03:002:0310) 01 квітня 2016 року була відчужена ОСОБА_1 за договором дарування №449 ОСОБА_3 , а ділянка (кадастровий номер :03:002:0308) площею 0,03 га 01 квітня 2016 року відчужена за договором дарування ОСОБА_2

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відчужили земельні ділянки відповідно площею 0,0300 га кадастровий номер :03:002:0308 та площею 0,1200 га кадастровий номер :03:002:0310 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фазан+».

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 03 липня 2018 (Т.1 а.с.239-243) і 31 серпня 2018 (Т.2 а.с.4-5, 6), власником земельних ділянок з кадастровим номером :03:002:0308 та :03:002:0310, які знаходяться в с. Баня Лисовицька Стрийського району Львівської області, є ТзОВ «Фазан+».

В листі Управління Держгеокадастру у Стрийському районі Львівської області від 23 листопада 2016 №10-1305-0.4-4667/2-16 наведена інформація про надання у власність ОСОБА_1 земельних ділянок у 2003 році (кадастрові номери №:02:001:0199 та :03:002:00173) та 2008 році (кадастровий номер :03:002:0307) для ведення особистого селянського господарства (Т.1 а.с.9).

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2018 року за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31 травня 2007 року у справі №2-1644/2007 скасовано, а провадження у справі закрито (Т.1 а.с.219-223, 231-233, а.с.104-110 у справі №2-1644/2007).

Як зазначено у мотивувальній частині постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2018 року, даний спір потрібно було вирішувати у порядку цивільного судочинства, оскільки є рішення суб`єкта владних повноважень про передачу земельних ділянок у власність, який вичерпав свою дію після його реалізації, а саме: з моменту видачі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯБ №128040 від 30 вересня 2004 року ОСОБА_1 .

З новим позовом щодо вирішення зазначеного спору в порядку цивільного судочинства прокурор не звертався.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2018 постанову Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 грудня 2007 у справі №2а-157/2007 скасовано, а провадження у справі закрито (Т.1 а.с.234-237, а.с.121-124 у справі №2а-157/2007).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог прокурора, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 добровільно на підставі рішення суду повернув земельну ділянку у комунальну власність Лисовицької сільської ради площею 0.20 га, і взамін цієї земельної ділянки, питання про надання ОСОБА_1 безоплатно у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, на виконання вимог постанови суду від 31 травня 2007 року, було розглянуто уповноваженим органом, за наслідком чого Лисовицькою сільською радою були ухвалені рішення №520 від 12 грудня 2007 («Про надання дозволу на виготовлення технічної документації по підготовці до видачі державних актів на право власності на землю») та рішення №533 від 23 січня 2008 («Про затвердження технічної документації та передачу земельних ділянок площею 0,15 га у власність ОСОБА_1 »).

Саме на підставі останнього рішення (№533 від 23 січня 2008) ОСОБА_1 видано державний акт серії ЯД №463445 від 06 березня 2008.

Конституцією України та Земельним кодексом України гарантовано кожному громадянину України право отримати у власність земельні ділянки, шляхом їх безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. При цьому, в Земельному кодексі України уточнюється, що передача земельних ділянок безкоштовно у власність громадян здійснюється один раз за кожним видом використання (частина 4 статті 116) та визначено норми безоплатної передачі цих земельних ділянок (частина 1 статті 121).

Так, розмір земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства, яка може бути безоплатно передана громадянину України, не може бути більшою 2,0 гектарів.

Безоплатна приватизація земельних ділянок громадянами України відбувається в порядку, визначеному Земельним кодексом України (ст. 118).

Як вірно встановив суд першої інстанції, ОСОБА_1 , отримавши у приватну власність на підставі рішення Лисовицької сільської ради (№89 від 11.07.2003) земельну ділянку площею 0.60 га, використав, на той час, своє право на безплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Однак, постановами суду від 31 травня 2007 та 03 грудня 2007 вказане рішення органу місцевого самоврядування було скасоване в частині надання ОСОБА_1 земельної ділянки, а державний акт на право власності на землю, який, відповідно до вимог чинної на той час норми ст. 126 Земельного кодексу України, був документом, що посвідчував право власності на земельну ділянку, (а також підтверджував факт використання ОСОБА_1 права на безоплатну приватизацію земельної ділянки певного виду використання) визнано не чинним.

Внаслідок таких дій, відбулося фактичне повернення суб`єктів земельних відносин (Лисовицької сільської ради та громадянина ОСОБА_1 ) до стану, який існував до ухвалення рішення №89 від 11 липня 2003 року, а саме: коли Лисовицькій сільській раді на праві комунальної власності належала земельна ділянка (яка була безоплатно передана у власність ОСОБА_1 0.60 га), а ОСОБА_1 набув статусу суб`єкта земельних відносин, наділеним правом на безоплатне отримання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Зазначені обставини підтвердив в суді апеляційної інстанції представник Лисовицької сільської ради Стрийського району Львівської області Вацюцяк Д.П., який пояснив, що суд скасував право ОСОБА_1 на приватизацію земельної ділянки, яка була надана з порушенням меж прибережної захисної смуги Бережниця, та зобов`язав Лисовецьку сільську раду виправити ці порушення, тому й були прийняті оскаржувані рішення №520 від 12 грудня 2007 року, №533 від 23 січня 2008 року та №701 від 18 червня 2008 року.

Таким чином, оскаржувані рішення Лисовицької сільської ради Стрийського району Львівської області №520 від 12 грудня 2007 року, №533 від 23 січня 2008 року та №701 від 18 червня 2008 року не можуть бути скасованими за позовом прокурора, оскільки приймалися на виконання чинних на той час рішень Стрийського міськрайонного суду Львівської області по справах №2-1644 від 31 травня 2007 року та №2а-157/2007 року від 03 грудня 2007 року, згідно яких було скасовано першу приватизацію ОСОБА_1 земельних ділянок загальною площею 0,6000 га (0,4000 га та 0,2000 га).

Оскільки відсутні підстави для скасування рішення Лисовицької сільської ради Стрийського району Львівської області №520 від 12 грудня 2007 року, №533 від 23 січня 2008 року та №701 від 18 червня 2008 року, то й відсутні підстави для витребування земельних ділянок: площею 0,0300 га кадастровий номер :03:002:0308 та площею 0,1200 га кадастровий номер :03:002:0310, які знаходяться на даний час у правомірному володінні ТзОВ «Фазан+».

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для їх задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області залишити без задоволення.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 15 грудня 2020 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.