Справа № 683/2343/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої судді Кутасевич О.Г.

за участі секретаря

судового засідання Борикіної Л.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Старокостянтинові цивільну справу №683/2343/20 провадження №2/683/1148/2020 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 і просить визнати його таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявленого позову вказує, що він прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_4 , вступивши в управління спадковим майном, а саме будинком АДРЕСА_1 , однак не оформив своїх спадкових прав. В цьому будинку зареєстровані його дружина ОСОБА_5 та син ОСОБА_6 , а також відповідач, який з 2000 року в цьому будинку не проживає, у 2010 році змінив громадянство та проживає на території Російської Федерації.

У зв`язку із реєстрацією відповідача у цьому житловому будинку він не може зареєструвати інших членів своєї сім`ї та реалізовувати інші права власника, тому звертається до суду з відповідним позовом.

ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі й просить його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 , яка належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подав.

Заслухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.ст.379, 380, 381 ЦК України об`єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - жилий будинок, садиба.

Права власника жилого будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, згідно яких власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом установлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 належав ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та після його смерті в управління та розпорядження спадковим майном вступив спадкоємець за законом ОСОБА_1 , який на день смерті проживав разом з померлим у вказаному будинку.

Право власності ОСОБА_4 на цей будинок в БТІ не зареєстровано.

Зазначені обставини підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_4 , свідоцтвом про народження ОСОБА_1 , довідкою виконкому Сербинівської сільської ради №259 від 22 червня 2004 року, матеріалами спадкової справи № 102/2006.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.549 ЦК УРСР, який діяв на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Тобто позивач у встановленому порядку прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 .

Відсутність у померлого свідоцтва про право власності на будинок не позбавляє його спадкоємців права на спадщину та не може свідчити про те, що спадкодавець не прийняв спадщину.

Таким чином, права ОСОБА_1 як власника успадкованого житлового будинку, який не оформив свої спадкові права, підлягають захисту.

Згідно довідки виконкому Сербинівської сільської ради від 17 вересня 2020 року №780 у будинку АДРЕСА_1 до складу сім`ї ОСОБА_1 входять ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , останній зареєстрований, але з 2000 року за вказаною адресою не проживає.

ОСОБА_2 є громадянином Російської Федерації з 04 березня 2010 року та зареєстрований в АДРЕСА_2 з 25 квітня 2009 року, що підтверджується відомостями його паспорта.

Допитані судом свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , які є відповідно дружиною та сусідкою позивача, підтвердили, що ОСОБА_2 в житловому будинку по АДРЕСА_1 з 1997 року не проживає, житловою площею не користується, виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації.

Оцінивши усі надані докази, в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 , оскільки відсутній у зазначеному житловому будинку без поважних причин понад один рік.

Разом з тим позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за вказаною адресою задоволенню не підлягають, оскільки зняття з реєстрації місця проживання здійснюється відповідним органом на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Вимоги про стягнення судового збору з відповідача позивачем не заявлялось.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 263-268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації:

АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повне рішення складено 10 грудня 2020 року.

Суддя: