ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2451/20 Справа № 213/3838/19 Суддя у 1-й інстанції - Князєва Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретаря судового засідання-Голуб О.О.

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач-Приватне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, відповідача Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 грудня 2019року, ухваленого суддею Князєвою Н.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, ( відомості про складення повного тексту судового рішення відсутні), -

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

В обґрунтування позову зазначив, що він працював з 07.03.1979 по 09.02.1981 та з 26.04.1990 по 03.11.2004 машиністом та дробарником на ДФ ВАТ «ІнГЗК». У період роботи виконував роботи за машиніста конвеєра по підготовці дробарок КМД, КСД до роботи в технологічному циклі (запуск та зупинка дробильного обладнання та його обслуговування, регулювання розвантажувального отвору, прибирання просипу лопатою та гідрозмивом, розбутовка перевантажувальних вузлів), які характеризувалися важкою фізичною працею внаслідок недосконалості технологічних процесів.

У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці позивач отримав хронічне професійне захворювання.

Згідно з медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український НДІ промислової медицини» від 05.06.2007, протокол № 1243 позивачу встановлено діагноз: радикулопатія попереково-крижова (стан після оперативного лікування лазерна вапоризація диску L4-L5 29.06.2004) з помірно вираженим больовим синдромом та статико-динамічними порушеннями.

Причинами виникнення професійного захворювання є робота впродовж 16 років 5 місяців в умовах важкої фізичної праці.

Позивач 24.07.2007 пройшов огляд ОСОБА_2 , де йому було визначено ступень втрати професійної працездатності 50% та встановлено ІІІ групу інвалідності з 23.07.2007 безстроково.

У зв`язку з професійним захворюванням порушено нормальні життєві зв`язки позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно відчуває больові відчуття .

Тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, позивач відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це негативно позначається на душевному та фізичному станах позивача, який в тому числі, не має можливості приділяти належної уваги своїй родині.

Самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає Позивачу душевного болю та страждань.

У зв`язку із чим просив стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 208 650 грн.

Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 грудня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 , інтереси якого представляє ОСОБА_3 , до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди задоволені частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (вул. Рудна, 47, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень без урахування податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» в дохід держави судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривні 40 копійок.

В решті позовних вимог відмовлено.

Представник позивача, адвокат Гузєв І.Г., не погоджуючись з ухваленим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, ставить питання про зміну судового рішення в частині повного задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 .

Скаржник вважає, що стягнутий судом на користь позивача розмір грошових коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди є недостатнім для справедливого відшкодування моральних страждань позивача, які останній відчуває через отримане професійне захворювання, наслідком якого стала стійка безстрокова втрата професійної працездатності в ступені 50% та встановлення 3 групи інвалідності у віці 51 рік.

Також, представник позивача вважає, що судом не повністю враховано, що внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача порушено нормальні життєві зв`язки, що останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно винен докладати зусиль та витрачати час для організації свого життя, що позивач постійно відчуває дискомфорт через постійний біль в попереково-крижовому відділі з іррадіацією в обидві ноги, відчуває судоми в литкових м`язах і в лівій верхній кінцівці, запаморочення, шум у вухах, підвищену стомлюваність, складність у пересуванні в просторі, що негативно позначається на душевному та фізичному станах позивача, який, в тому числі не має можливості повноцінно працювати, фінансово допомагати своїй родині.

В апеляційній скарзі, відповідач ПРАТ «ІНГЗК», посилаючись на незаконність, необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення норм матеріального і процесуального права ставить питання про зміну судового рішення в частині зменшення суми, стягнутої судом моральної шкоди з урахуванням вимог розумності та справедливості.

Скаржник вважає, що надані позивачем докази тільки підтверджують факт встановлення професійного захворювання і ніяким чином не підтверджують заподіяння йому моральної шкоди підприємством, зокрема довідка МСЕК не підтверджує наявність моральних страждань, а надає позивачу право на отримання одноразової допомоги та виплату щомісячних страхових виплат, які здійснює відділення виконавчої дирекції фонду.

Окрім того, відповідач зауважує, що позивач сам винен у виникненні унього професійного захворювання, оскільки він, знаючи про шкідливі умови праці, свідомо обрав таку роботу, отримуючи за це відповідні пільги та компенсації та більшу оплату праці, хоча мав можливість змінити місце роботи та запобігти розвитку професійного захворювання, тобто існує причинно-наслідковий зв`язок між діями самого позивача у виникненні у нього профзахворювання.

Також, скаржник наголошує на тому, що у позивача є можливість скористатися наданими йому правами відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування».

На думку відповідача, стягнутий судом розмір моральної шкоди є завищеним, таким, що не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

У відзиві на апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 , відповідч ПРАТ «ІНГЗК» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення з викладених в апеляційній скарзі відповідача підстав.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши представника відповідача ОСОБА_4 , яка підтримала доводи апеляційної скарги відповідача та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги представника позивача, посилаючись на доводи, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, тоді, як апеляційна скарга відповідача не може бути задоволена, з огляду на наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач з 07.03.1979 по 09.02.1981 працював у відповідача машиністом конвеєра на дробильній фабриці; з 26.04.1990 по 15.06.1991 машиністом конвеєра на дробильній фабриці; з 15.06.1991 по 03.11.2004 дробарником; 03.11.2004 звільнений за станом здоров`я (а.с. 23-34).

Згідно з актом розслідування хронічного професійного захворювання №7 від 26.06.2007 проведено розслідування випадку хронічного професійного захворювання ОСОБА_1 , а саме: радикулопатія попереково-крижова (стан після оперативного лікування лазерна вапоризація диску L4-L5 29.06.2004) з помірно вираженим больовим синдромом та статико-динамічними порушеннями.

Зазначений діагноз встановлений Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини 05.06.2007.

Відповідно до пункту 16 акту професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи з 07.03.1979 по 09.02.1981 та з 26.04.1990 по 03.11.2004 машиністом та дробарником на ДФ ВАТ «ІнГЗК», виконував роботи за машиніста конвеєра по підготовці дробарок КМД, КСД до роботи в технологічному циклі (запуск та зупинка дробильного обладнання та його обслуговування, регулювання розвантажувального отвору, прибирання просипу лопатою та гідрозмивом, розбутовка перевантажувальних вузлів), які характеризувалися важкою фізичною працею внаслідок недосконалості технологічних процесів.

Згідно з п.17 акту причиною професійного захворювання визнано тривалу роботу впродовж 16 років 5 місяців в умовах важкої праці (а.с. 11-13).

При первинному огляді МСЕК 24.07.2007 позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності 50% з 23.07.2007 безстроково у зв`язку професійним захворюванням. Встановлено ІІІ групу інвалідності (а. с. 9-10).

ОСОБА_1 з приводу професійних захворювань проходив лікування в медичних закладах з10.01.2005 по 19.01.2005; з 14.05.2007по 06.06.2007; з 26.10.2007 по 07.11.2007; 31.10.2008 по 12.11.2008 (а.с. 14-34).

Внаслідок професійних захворювань позивачу завдано моральної шкоди, що полягає у моральних стражданнях через погіршення здоров`я, постійне лікування, вимушені зміни способу життя, втрати професійної працездатності.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги позивача, керувався нормами статей 1167, ч.1 ст.1168 ЦК України, ст.ст.153, 173, 237-1 КЗпП, й виходив з того, що відповідач є особою, яка повинна нести відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу ОСОБА_1 , оскільки професійне захворювання отримано ним при виконанні ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, проте не може повністю погодитись із визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Згідно з нормами статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч.1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року встановлено, що обов`язок з відшкодування моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 173 зазначеного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частина 1 ст.237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року №1-рп/2004 року визначено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди.

Відповідно до п.4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці встановлено ч.4 ст.43 Конституції України.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну правову оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону, обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу ОСОБА_1 заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманим ним на виробництві професійним захворюванням.

Доводи відповідача щодо вини самого позивача у виникненні у нього професійного захворювання, який добровільно виконував роботу в шкідливих умовах праці, колегія суддів відхиляє, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин з відшкодування моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Доводи відповідача про недоведеність позивачем факту моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки, як правильно зазначив суд першої інстанції, сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди.

Наведене повністю кореспондує нормам ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, в судовому засіданні встановлено, що внаслідок тривалої роботи позивача впродовж 16 років 5 місяців в умовах важкої праці у останнього виникло професійне захворювання через яке він втратив 50% працездатності і йому встановлено третю групу інвалідності безстроково з 23.07.2007 року,що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, ураховуючи ступінь вини відповідача, беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань позивача, незворотність негативних наслідків, спричинених професійним захворюванням, характер немайнових витрат вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її розмір з 50 000 грн. до 90 000 грн.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що на підставі положень ст.376 ЦПК України судове рішення необхідно змінити в частині визначеного судом розміру моральної шкоди та збільшити розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивача з 50 000 грн. до 90 000 грн.

Згідно положення, закріпленого в п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року в редакції, чинній на час ухвалення рішення суду, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Пленум Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Аналіз цієї норми дає підстави зробити висновок про те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди може полягати у відшкодуванні грошима, майном або в інший спосіб. Отже, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру.

Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди спричиненої отриманим професійним захворюванням та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Зі змісту положень п.3 ч.3 ст.175, п.1.ч.1 ст.176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частина 6 ст.141 ЦПК України передбачає, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України..

Враховуючи, те, що суд апеляційної інстанції змінює рішення суду в частині збільшення суми моральної шкоди, відповідно збільшенню підлягає і сума судового збору, стягнутого з відповідача на користь держави, пропорційно задоволених позовних вимог, з 768,40 грн. до 900 грн., що становить 1% від суми задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.367, 374, ст.376, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, задовольнити частково, апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 грудня 2019 рокув частині розміру моральної шкоди та судового збору, змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат»на користь ОСОБА_1 з 50 000 (п`ятдесяти тисяч) грн. до 90 000 (дев`яноста тисяч) грн.

Збільшити розмір судового збору, стягнутого з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат»з 768,40 грн. до 900 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 січня 2020 року.

Головуючий:

Судді: