ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6944/20 Справа № 204/570/19 Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря судового засідання Бондаренка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним, зобов`язання вчинити певні дії і стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним, зобов`язання вчинити певні дії і стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що 15 вересня 2017 року між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» було підписано Заяву № 01 на приєднання до Договору банківського обслуговування фізичних осіб.

Відповідно до паспорту споживчого кредиту вбачається, що 15 вересня 2017 року в магазині ТОВ «Комфі трейд» (м. Дніпро, вул. Наб. Леніна, б. 31-А) позивачка придбала Телевізор LCD/LED загальна вартість якого становить 30629,01 й окремо послуги складають 6919,99 загальна сума кредиту становить - 36 549,00 грн.

Згідно договору споживчого кредитування №01 позивачка мала можливість сплачувати споживчий кредит з пільговим періодом 11 місяців з моменту укладання цього договору. Всі умови договору позивачка зі свого боку виконувала вчасно, добросовісно та завжди вносила кошти достроково.

17 серпня 2018 року позивачка внесла останній обов`язковий платіж за зазначеним Кредитним договором у розмірі 3348,00 грн.

12 жовтня 2018 року позивачка звернулася до ПАТ «ПУМБ» із заявою про видачу довідки про погашення кредиту у повному обсязі.

Усним роз`ясненням працівника банку було повідомлено, що хоча й оплачено кредит в повному обсязі і всі платежі здійснювалися вчасно, у позивачки існує борг у розмірі 2198 (дві тисячі дев`яносто вісім) грн. 47 коп., який виник у зв`язку із комісією за обслуговуванням її кредиту. Хоча перед укладенням кредитного договору позивачці було роз`яснено, що ніяких інших платежів крім визначених у графіку платежів у неї не буде й вона не буде їх сплачувати.

Через деякий термін, коли позивачка звернулася до найближчого відділення ПАТ «ПУМБ», із роз`ясненням зазначеного боргу їй було повідомлено, що зазначений борг росте й вона здійснила оплату у розмірі 3348,00 грн., що підтверджується квитанцією.

Окремо позивачка зазначає, що такої умови відповідно до якої комісія за обслуговування кредитної заборгованості є щомісячною, в кредитному договорі ніде не зазначено.

Такі дії банку по відношенню до позивачки завдали їй суттєву моральну шкоду.

Також вона вважає, що у формі, в якій складено договір (споживчого) кредитування №01 споживачу надана у нечіткий, незрозумілий та двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору, що призвело до введення її в оману.

З огляду на вище висловлене, позивачка зазначає що при укладенні Договору № 01 на приєднання до Договору банківського обслуговування фізичних осіб від 15 вересня 2017 року, в діях ПАТ «ПУМБ» містились ознаки нечесної підприємницької практики стосовно споживача кредитних послуг, умови такого договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, справедливості, внаслідок істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків, погіршують становище споживача, що є підставою для визнання такого договору недійсним. Оскільки дії відповідача, на думку позивачки, є протиправними, вона просила стягнути з нього моральну шкоду.

Враховуючи вищевикладене, позивачка просила суд визнати недійсними умови договору споживчого кредитування в частині включення до сукупної вартості споживчого кредиту передбаченої цим договором комісії, зобов`язати відповідача повернути позивачці надлишково сплачені кошти у розмірі 3 348 грн та стягнути моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2020 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним, зобов`язання вчинити певні дії і стягнення моральної шкоди відмовлено (а.с.137-139).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 вересня 2017 року між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» було підписано заяву № 01 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с. 11), паспорт споживчого кредиту (споживчий кредит 0-11-24 «К») (а.с. 12), відповідно до якого позивачка має сплачувати заборгованість за тілом кредиту, а також передбачені договором відсотки.

В позовній заяві сама позивачка стверджує, що зі свого боку всі умови договору виконувала вчасно, добросовісно та завжди вносила кошти достроково, тобто за весь час з моменту укладання даного договору жодного разу у позивачки не виникало сумніву, що вищевказаний кредитний договір є недійсним, про що також свідчать долучені копії квитанцій про сплату кредиту.(а.с. 7-9).

03 грудня 2019 року від відповідача до суду надійшли наступні документи:

-Виписка/особовий рахунок по кредитному договору №01 від 14.09.2017 року;

-Заява № 01 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб з графіком платежів з підписом позивачки (а.с. 113);

-Паспорт споживчого кредиту з відміткою про ознайомлення з умовами Закону України «Про споживче кредитування» та орієнтовною вартістю кредиту, також з підписом позивачки (а.с. 114).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності в кредитному договору несправедливих умов. При підписанні даного договору позивач ознайомилася та погодилася з його умовами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Отже інформація, яка повинна бути надана до моменту укладання договору однією із сторін є частиною пропозиції та істотною умовою договору, оскільки обов`язковість її оприлюднення прямо передбачена Законом.

Відповідно до ч.1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обравши способом захисту своїх прав визнання кредитного договору недійсним з підстав, передбачених ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач, в силу положення ч. 3 ст. 12 ЦПК України, зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог.

Проте, при розгляді справи як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції, підстави позовних вимог ОСОБА_1 не довела.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що сторонами в момент укладення кредитного договору виконано вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» щодо укладення кредитного договору в письмовій формі та зазначення у ньому передбачених законом обов`язкових умов і кредитний договір не суперечить нормам цивільного законодавства, відповідає вільному волевиявленню та внутрішній волі учасників правочину, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання недійсними умов оспорюваного кредитного договору в частині включення до сукупної вартості споживчого кредиту передбаченої цим договором комісії.

Оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов оспорюваного договору та виконував його умови, що свідчить про прийняття ним таких умов.

Доводи апеляційної скарги про те, що умови кредитного договору в частині включення до сукупної вартості споживчого кредиту передбаченої цим договором комісії, підлягають визнанню недійсними, оскільки суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» зводяться до переоцінки доказів та невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: