№ 326/1582/14-ц
№ 2/207/54/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року

Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Погребняк Т.Ю.,

при секретарі Білецькій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

18 лютого 2015 року з Приморського районного суду Запорізької області надійшла цивільна справа за позовом ТОВ "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_1 , в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором від 16 травня 2007 року, яка станом на 11 червня 2014 року становить 255235 грн. 57 коп. Позивач також просить суд стягнути з відповідача на його користь витрати, пов`язані з розглядом справи в суді: судовий збір в сумі 2552 грн. 36 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 28 листопада 2012 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого стало Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» та Факторинговою компанією "Вектор Плюс" укладено договір факторингу, відповідно до якого банк відступив права вимоги заборгованості за кредитними договорами. 28 листопада 2012 року між ТОВ "ФК "Вектор Плюс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" укладено договір факторингу, відповідно до умов якого право вимоги за кредитними зобов`язаннями набув ТОВ "Кредитні ініціативи". Отже, внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора за кредитним договором від 16.05.2007 року № 0310/0507/71-132, згідно якого банк надав відповідачу ОСОБА_1 кредит шляхом надання коштів в розмірі 14900,00 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 11 червня 2014 року становить 255235 грн. 57 коп. і складається з заборгованості за кредитом у розмірі 167939 грн. 74 коп., суми процентів за користування кредитом у розмірі 56730 грн. 21 коп., пені в розмірі 30565 грн. 62 коп. Вказана заборгованість по кредитному договору залишається несплаченою відповідачем до теперішнього часу, незважаючи на неодноразові повідомлення про факт виникнення заборгованості та її розмір, тому позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом.

Від представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він не визнав позовні вимоги та просить відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ "Кредитні ініціативи". В обґрунтування зазначив, що відповідач вважає, що обставини справи вимагають обов`язкового дослідження первинних документів, які підтверджують отримання готівкових коштів позичальником у сумі 14900,00 доларів США, тобто виконання банком своїх зобов`язань за договором, що давало б кредитору право звертатись до суду з позовом про стягнення відповідної суми заборгованості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Тобто, у випадку, якщо банківська установа не зможе належними доказами довести факт передачі грошей позичальнику, може йти мова про те, що кредитний договір в силу ст. 1046 ЦК України є не укладеним і, як наслідок, про безпідставність позовних вимог.

Аналогічного висновку дійшов Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ, який висловив в ухвалі від 25.03.2015р. по справі №6-47669св14.

Зокрема, колегія суддів ВССУ зазначила, що суди попередніх інстанцій, встановивши, що позивачем на підтвердження своїх доводів не надано оригінал заяви на видачу готівки, правильно вважали, що у такому випадку позивач позбавлений права вимагати повернення суми кредиту, який не був наданий позичальнику, оскільки за змістом ст. 1046 ЦК України такий договір позики є не укладеним.

Однак, в підтвердження вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» не надало суду заяву на видачу готівки, що виключає можливість задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не доведено факту видачі відповідачу кредитних коштів

Як доказ в обґрунтування розміру позовних вимог банком долучено до позовної заяви розрахунок заборгованості.

Однак, такий розрахунок не є первинним бухгалтерським документом, а слугує лише засобом для зручного вирахування та перевірки правильності визначення суми стягнення.

При цьому, єдиним документом, який би міг підтвердити стан кредитного рахунку позичальника є виписка з банківського рахунку, яка в матеріалах справи відсутня.

У підтвердження свого права на стягнення з ОСОБА_1 суми кредитної заборгованості позивач надав:

-договір факторингу №15 від 28.11.2012р., укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор плюс»;

-договір факторингу від 28.11.2012р., укладений між ТОВ «ФК «Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи».

Проте, у матеріалах справи відсутній Реєстр заборгованостей до договору факторингу №15 від 28.11.2012р., укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор плюс».

Наявні в матеріалах справи акти приймання-передачі Реєстру заборгованостей та персональних даних до договору від факторингу №15 від 28.11.2012р. укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор плюс», - не містять відомостей про боржника - ОСОБА_1 .

В матеріалах справи міститься лише реєстр заборгованостей, який є додатком до другого договору факторингу - від 28.11.2012р., укладеного між ТОВ «ФК «Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи».

Тобто, позивач не довів тієї обставини, що ПАТ «Сведбанк» передавав ТОВ «ФК «Вектор плюс» право вимоги саме до ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 3.1.1. Кредитного договору від 16.05.2007 року №0310/0507/71-132, який доданий позивачем до позовної заяви, позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за попередній місяць, нарахованих відповідно до п. 3.2. цього договору, шляхом здійснення фіксованих платежів у сумі 175,00 доларів США у чітко встановлений цим договором термін «20» числа кожного місяця.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, наступного за звітним, у рахунок якого вносяться кошти, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного з цих зобов`язань.

Згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Враховуючи умови п. 3.1.1. Кредитного договору від 16.05.2007 №0310/0507/71-132 та долучений банком до позовної заяви розрахунок заборгованості по цьому договору, з 20.06.2007 року відповідачем не виконуються зобов`язання за договором, отже, 21.06.2007 року у позивача виникло право звернення із позовом до суду щодо чергового платежу.Позивач звернувся з позовом до суду тільки 05.08.2014 року.

Таким чином, банк втратив право на стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту та відсотками, які нараховані за межами трирічного строку до дняпред`явлення позову, тобто до 05.08.2011 року, а саме 8575,00 доларів США (175 доларів * 50 місяців (з 20.06.2007р. по 20.07.2011р.).

Тому сторона відповідача заявляє про застосування позовної давності стосовно цієї частини заборгованості, про що подано заяву від 15.05.2019 (арк.с.71-72 т.2).

Від представника позивача ОСОБА_3 до суду надійшла відповідь на відзив (пояснення), в якій представник зазначив, що у відповідності до п. 1.2. кредитного договору № 0310/0507/71-132 від 16.05.2007 року «кредит надається банком …з метою подальшої конвертації суми отриманого кредиту у національну валюту України та внесення коштів в національній валюті на користь ОСОБА_4 в оплату за Договором купівлі-продажу, зазначеним у п. 1.4 цього договору (договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 )».

Вищевказана квартири передана в іпотеку позивачеві у відповідності до іпотечного договору № 0310/0507/71-132-Z.

Ані кредитний договір № 0310/0507/71-132 від 16.05.2007 року, ані іпотечний договір № 0310/0507/71-132-Z від 16.05.2007 року не визнані неукладеними у наслідок неотримання кредитних коштів.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Відтак, на користь банку підлягають стягненню кредитні кошти по сплаті щомісячних платежів до дня звернення до суду із зазначеним позовом.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_1 свої заперечення побудував на припущеннях, не надавши жодного доказу на підтвердження своїх слів. А тому, посилання на неналежність доказів щодо суми боргу є безпідставними.

28 листопада 2012 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого стало Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» та Факторинговою компанією "Вектор Плюс" укладено договір факторингу, відповідно до якого банк відступив права вимоги заборгованості за кредитними договорами. 28 листопада 2012 року між ТОВ "ФК "Вектор Плюс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" укладено договір факторингу, відповідно до умов якого право вимоги за кредитними зобов`язаннями набув ТОВ "Кредитні ініціативи". Отже, внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора за кредитним договором від 16.05.2007 року № 0310/0507/71-132.

Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним.

Окрім того, відповідач зобов`язаний навести переконливі доводи, чому факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання у повному обсязі, є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання взагалі.

Представник позивача ОСОБА_3 . Просив розглянути справу без участі представника позивача.

Представник відповідача ОСОБА_2 у суді підтримав свої заперечення проти позову, заяву про застосування строку позовної давності і просив у позові відмовити.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, взявши до уваги позицію сторін, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 28 листопада 2012 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого стало Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» та Факторинговою компанією "Вектор Плюс" укладено договір факторингу (л.с. 10), відповідно до якого банк відступив права вимоги заборгованості за кредитними договорами. 28 листопада 2012 року між ТОВ "ФК "Вектор Плюс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" укладено договір факторингу (л.с. 24), відповідно до умов якого право вимоги за кредитними зобов`язаннями набув ТОВ "Кредитні ініціативи". Отже, внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора за кредитним договором від 16.05.2007 року № 0310/0507/71-132 (л.с. 4), згідно якого банк надав відповідачу ОСОБА_1 кредит шляхом надання коштів в розмірі 14900,00 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 11 червня 2014 року становить 255235 грн. 57 коп. і складається з заборгованості за кредитом у розмірі 167939 грн. 74 коп., суми процентів за користування кредитом у розмірі 56730 грн. 21 коп., пені в розмірі 30565 грн. 62 коп. Вказана заборгованість по кредитному договору залишається несплаченою відповідачем до теперішнього часу, незважаючи на неодноразові повідомлення (л.с. 53, 54) про факт виникнення заборгованості та її розмір.

Відповідно до п.2.1, 2.2. Договору Банк відступає Фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Банку на підставі Документації. З моменту відступлення Банком Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов`язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов`язкових платежів.

Разом із тим, 28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено Договір факторингу. Відповідно до п.2.1. 2,2. Договору Клієнт (ТОВ «ФК «Вектор Плюс») відступає Фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Клієнту на підставі Документації. З моменту відступлення Клієнтом Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов`язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов`язкових платежів.

Згідно до п.2.6. Договору факторингу, укладеного 28.11.2012 р. між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» встановлено порядок наступного відступлення права вимоги за договором у відповідності до вимог ст. 1083 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Отже, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним.

Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги Факторові не є перешкодою для реалізації права Фактора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, оскільки боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора, що відповідає положенням статті 124 Конституції України.

З матеріалів справи вбачається, що боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі (постанова ВСУ від 23.09.2015 року по справі № 6-979цс15).

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного (господарського) законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ПК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. При цьому проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.

Верховний Суд України (постанови з відповідними висновками від 02 вересня 2015 року по справі № 6 369цс15, №6-249цс15 від 02.12.2015 року, № 6-1188цс16 від 29.06.2016 року), у тексті останньої зазначив: за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності. Тому на користь підлягають стягненню кредитні кошти по сплаті щомісячних платежів до дня звернення до суду із зазначеним позовом .

Поряд із встановленням строку дії договору сторонами встановлено і строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів згідно графіку платежів), які входять до змісту зобов`язання, що виникло на основі договору. Таким чином, графік платежів є складовою частиною договору, в ньому зазначено умови погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів, що визначено місяцями (правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13 та № 6-61цс14 від 18 червня 2014 року).

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599. 611,1046,1048,1050 ЦК України, змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора про стягнення тіла кредиту та нарахованих проиентів, яке не виконане боржником, не позбавляє кредитора права на отримання нарахувань та штрафних санкиій, передбачених умовами договору та иього кодексу.

Тому усі нарахування за користування коштами та інші виплати, передбачені договором, підлягають стягненню до дати повернення позики, але в межах строку позовної давності

Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України, зокрема, у постановах: від 21 вересня 2016 року у справі № 6-263Іцсі5, від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 25 травня 2016 року у справі 6-157цс16.

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 599 ПК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 цього Кодексу строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

(Постанова Верховного Суду від 03.05.2018 року у справі №274/5179/14, провадження 61-4832 св 18).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити в повному обсязі позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог в повному обсязі, суд керуючись ст. 88 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім у справі судові витрати: судовий збір в сумі 2552 грн. 36 коп.

Виходячи з викладеного, керуючись ст. ст. 526, 527, 530, 553, 554, 629, ч. 1 ст. 1049 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212 215, 224 228 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" заборгованість за кредитним договором № 0310/0507/71-132 від 16.05.2007 року в сумі 255235 (двісті п`ятдесят п`ять тисяч двісті тридцять п`ять) грн. 57 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 167939 грн. 74 коп., суми процентів за користування кредитом у розмірі 56730 грн. 21 коп., пені в розмірі 30565 грн. 62 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" судовий збір в сумі 2552 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят дві) грн. 36 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо Дніпровському апеляційному суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

В судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, тому зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Погребняк Т.Ю.