Провадження № 4-с/554/9/2020
У Х В А Л А

іменем України

14 січня 2020 року м.Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого судді Гальонкіної Ю.С.,

за участю секретаря судового засідання Юрченко А.О.,

представника скаржника ОСОБА_1 ,

приватного виконавця Скрипника В.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , заінтересовані особи приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник Володимир Леонідович, Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ» про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

20 грудня 2019 року до Октябрського районного суду м.Полтави надійшла скарга ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , на дії приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л., у якій вона, неодноразово доповнивши та уточнивши свої вимоги, в остаточній редакції просить суд: визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. неправомірними в частині вимоги від 05 грудня 2019 року №7839 щодо надання доступу 24 грудня 2019 року приватному виконавцю виконавчого округу Полтавської області Скрипнику В.Л. та іншим особам, що беруть участь у виконавчих діях (поняті, зберігач та інші особи) до гаражу №1 за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати приватного виконавця Скрипника В.Л. усунути порушення прав ОСОБА_4 шляхом скасування арешту рухомого, нерухомого та невизначеного майна боржника ОСОБА_4 , накладений по постанові від 19.11.2018 року приватного виконавця Скрипника В.Л. по ВП №57717121 шляхом винесення постанови про скасування арешту майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с.71-75).

На обґрунтування поданої скарги зазначає, що на виконанні у приватного виконавця Скрипника В.Л. знаходиться виконавчий лист Октябрського районного суду м.Полтави №2/554/39/2013 від 01 серпня 2013 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «ІМЕКСБАНК» (ухвалою суду від 11.06.2018 року стягувача замінено на ТОВ «АНСУ») заборгованості за кредитним договором №302 від 19.04.2007 року в сумі 14431,45 доларів США, що в еквіваленті становить 115072,05 грн., витрат по сплаті державного мита в сумі 1150,72 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн., а всього 116342,77 грн.

На початку грудня 2019 року заявником отримано постанову приватного виконавця про поновлення вчинення виконавчих дій по ВП №57717121 від 25 листопада 2019 року, а 10 грудня 2019 року поштою, вимогу, в якій останній вимагає надати 24.12.2019 року доступ приватному виконавцю ОСОБА_6 Л. та іншим особам, що беруть участь у виконавчих діях (поняті, зберігач та інші особи), до гаражу №1, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 на праві приватної власності.

Відповідно до відновленого ВП №577117121 винесена постанова від 19.11.2018 року про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно та невизначене майно.

Вважає, що станом на теперішній час відсутні будь-які підстави для існування арешту всього рухомого, нерухомого та невизначеного майна, оскільки, на переконання заявника, встановлені приватним виконавцем обмеження та дії порушують права заявника з огляду на відсутність заборгованості. З цих підстав просить задовольнити скаргу.

21 грудня 2019 року ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави скаргу представника за дорученням Грінченко Т.С., яка діє в інтересах ОСОБА_3 , залишено без руху (а.с.34-35).

23 грудня 2019 року ухвалою судді задоволено клопотання та поновлено строк для подання скарги, відкрито провадження та призначено скаргу до розгляду (а.с.78).

23 грудня 2019 року ухвалою судді клопотання представника за дорученням Грінченко Т.С., яка діє в інтересах ОСОБА_3 , про зупинення вчинення виконавчих дій повернуто заявнику без розгляду (а.с.83-84).

26 грудня 2019 року ухвалою судді відмовлено у задоволенні клопотання представника за дорученням Грінченко Т.С., яка діє в інтересах ОСОБА_3 , про зупинення виконавчого провадження (а.с.91-92).

28 грудня 2019 року ухвалою суду задоволено заяву ОСОБА_3 про зупинення стягнення на підставі виконавчого документа; зупинено стягнення на підставі виконавчого листа №2/554/39/2013, виданого Октябрським районним судом м.Полтави 01 серпня 2013 року про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості в сумі 116342,77 грн. у виконавчому провадженні ВП №57717121 до розгляду скарги по суті (а.с.106-107).

14 січня 2019 року від приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. до суду надійшов письмовий відзив на скаргу, у якому він з вимогами скарги не погодився, вважає скаргу необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню з огляду на таке.

На виконанні у приватного виконавця перебуває виконавче провадження №57717121 з примусового виконання виконавчого листа Октябрського районного суду м.Полтави №2/554/39/2013 від 01.08.2013 року. 19.11.2018 року винесено постанову про відкриття провадження та постанову, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику. Вказані постанови отримані боржником 23.11.2018 року.

Станом на час звернення до суду зі скаргою, боржником не вчинено будь-яких дій, спрямованих на виконання рішення суду. Відтак, арешт на майно боржника накладений з метою забезпечення реального виконання рішення, що ніяким чином не порушує його права. Зазначає, що 11.03.2019 року відбулись електронні торги з реалізації належного ОСОБА_3 майна, переможцем яких визнано ОСОБА_7 , від якого 03.06.2019 року на рахунок стягувача ТОВ «АНСУ» надійшли кошти в сумі 198536,87 грн., що за курсом НБУ (2685,47) станом на дату їх надходження становить 7393,00 доларів США. Враховуючи часткове погашення боргу, залишок заборгованості за виконавчим документом станом на 03.06.2019 року становить 3927,55 доларів США. Тому, оскільки кредитні кошти було стягнуто в доларах США, виконавець після торгів продовжує виконувати рішення суду, оскільки зазначеної суми коштів недостатньо для погашення боргу.

Стосовно правомірності дій виконавця в частині вимоги від 05.12.2019 року за вих.№7839 щодо надання доступу до гаражу посилається на ті обставини, що відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» саме виконавець визначає обсяг дій, які слід вчинити для виконання судового рішення. Крім того, боржник всупереч ч.5 ст.19 Закону не виконує свої процесуальні обов`язки.

Про обставини, що перешкоджають проведенню виконавчих дій, боржник в установленому порядку не повідомляв та з письмовими заявами до виконавця не звертався. В подальшому при виїзді виконавця за вказаною адресою добровільного доступу до гаражу надано не було, про що був складений відповідний акт. Виконавець при цьому діяв цілком правомірно та відповідно до приписів чинного законодавства. Тому вимоги скаржника є необґрунтованими та безпідставними.

На підставі викладеного, враховуючи пропущені боржником строки щодо оскарження постанови про арешт майна боржника від 19.11.2018 року, просить відмовити у задоволенні скарги в повному обсязі (а.с.125-127).

У судовому засіданні представник заявника - адвокат Лучко Т.І., яка діє на підставі ордеру про надання правової допомоги серії ПТ №130181 від 11.12.2019 року, вимоги скарги підтримала. Вважала дії приватного виконавця незаконними, зокрема, що 25.11.2019 року неправомірно було поновлено виконавчі дії та 05.12.2019 року направлена вимога про доступ до гаражу боржника. Частину майна боржника вже реалізовано на суму 198536,87 грн., в той час як борг складає 116342,77 грн. При цьому виконавець самостійно перерахував суму від реалізації майна в іноземну валюту, а саме 7393,00 доларів США, тим самим штучно створив борг ОСОБА_3 . Вважає, що стягнення боргу має відбуватися у гривнях, враховуючи той факт, що судовим рішенням було визначено еквівалент заборгованості в національній валюті України, якою є гривня, і за таких обставин, на думку представника, заборгованість вже повністю погашена. Проте на теперішній час арешт накладено на інше майно боржника, продовжуються виконавчі дії, незважаючи на те, що в іпотеці перебуває лише квартира, а гараж взагалі не стосується кредитної угоди. З цих підстав просила скаргу задовольнити в повному обсязі.

Приватний виконавець Скрипник В.Л. у судовому засіданні заперечував проти скарги з підстав, які наведені у письмовому відзиві. Зазначив, що жодних порушень прав боржника не допускав, виконавчі дії здійснюються правомірно відповідно до вимог чинного законодавства. Направлення боржнику вимоги не є виконавчою дією виконавця, а також заявником взагалі не зазначено, яку норму закону порушив виконавець. Щодо суми боргу, залишку заборгованості, то питання про це у скарзі не ставиться, але за рішенням суду заборгованість за кредитним договором №302 від 19.04.2007 року стягнуто в сумі 14431,45 доларів США, що в еквіваленті становить 115072,05 грн., а всього борг - 116342,77 грн. Тому під час виконання виконавчого листа приватний виконавець вважає, що стягувачеві має бути перерахована вказана у рішенні сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. За наведених обставин борг ОСОБА_3 погашений лише частково. Арешт майна боржника є законним, і вимога про зобов`язання скасувати такий арешт є безпідставною. Щодо посилань представника на нібито безпідставне звернення стягнення на інше майно, то черговість визначена Законом, разом із тим, приватним виконавцем з метою недопущення порушення прав боржника проводяться виконавчі дії щодо іншого майна, так як звернення стягнення на іпотечне майно, квартиру, відбувається в останню чергу, оскільки це єдине житло ОСОБА_3 . Крім того, зазначив, що дане виконавче провадження було предметом перевірки з боку Міністерства юстиції України, у тому числі, за зверненнями скаржника, однак жодних порушень при цьому виявлено не було. Отже, вимоги скарги не ґрунтуються на вимогах закону, а тому просив відмовити в задоволенні скарги в повному обсязі.

Стягувач ТОВ «АНСУ» свого представника в судове засідання не направив, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду скарги, причини неявки суду невідомі, його неявка не перешкоджає розгляду скарги.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали скарги, оцінивши їх у сукупності, з точки зору об`єктивності, достатності та взаємного зв`язку, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, чітко визначені Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон).

За змістом ч.1 ст.10 Закону заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до положень ст.48 Закону у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Частиною 1 ст.56 Закону визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно зі ч.1 ст.74 Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до фактичних обставин справи, які не заперечувались учасниками процесу, рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 12 березня 2013 року по справі №1622/13706/2012 (провадження №2/554/39/2013) вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в солідарному порядку на користь ПАТ «Імексбанк» заборгованість за кредитним договором №302 від 19.04.2007 року в сумі 14431,45 доларів США, що в еквіваленті становить 115072,05 грн., витрати по оплаті державного мита в сумі 1150,72 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн., всього 116342,77 грн.

На виконання рішення суду 01 серпня 2013 року видано виконавчий лист №2/554/39/2013, який пред`явлено до виконання, та приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Скрипником В.Л. 19 листопада 2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №57717212, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «ІмексБанк» (згідно ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 11.06.2018 року стягувача змінено на ТОВ «АНСУ») заборгованість за кредитним договором № 302 від 19.04.2007 року в сумі 14431,45 доларів США, що в еквіваленті становить 115072,05 грн., копію якої направлено сторонам. Дані обставини учасниками теж не заперечувались.

Відповідно до ст.56 Закону 19 листопада 2018 року приватним виконавцем Скрипником В.Л. винесено постанову, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_3 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, що становить 12502,61 USD (а.с.15-16, 27, 28, 65, 128).

Крім того, постановою приватного виконавця від 19 листопада 2018 року звернено стягнення на майно боржника у межах суми стягнення 12502,61 USD, а також стягнення з боржника основної винагороди (а.с.19-20, 23-24, 56-57, 60-61).

Вказані постанови надіслані до відома сторонам виконавчого провадження, а також отримані боржником 23.11.2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.28, 65, 129).

04 червня 2019 року складено акт про проведені 11 березня 2019 року електронні торги з реалізації нежитлових приміщень (перукарні) за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 14,6 кв.м. Майно придбано ОСОБА_7 за ціною 235412,00 грн. з яких кошти у сумі 223641,40 грн. 30.05.2019 року перераховано на депозитний рахунок приватного виконавця як оплата за лот (а.с.26, 63, 104). Копію акту направлено сторонам (а.с.25, 62, 103).

Як вбачається з копії листа-повідомлення ТОВ «АНСУ» від 03 червня 2019 року, на рахунок стягувача надійшли кошти в сумі 198536,87 грн., що за курсом НБУ (2685,47) станом на дату їх надходження, 03.06.2019 року, становить 7393,00 доларів США. Враховуючи часткове погашення боргу, залишок заборгованості за виконавчим листом становить 3927,55 доларів США (а.с.130).

25 листопада 2018 року приватним виконавцем винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій після скасування постановою Полтавського апеляційного суду від 13.11.2019 року ухвали Октябрського районного суду м.Полтави від 02.08.2019 року по справі №554/5091/19 в частині зупинення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/554/39/2013 (а.с.12-13, 100-101). Копію постанови направлено сторонам (а.с.99).

05 грудня 2019 року виконавцем складено та направлено за вих.№7839 вимогу про надання 24.12.2019 року доступу приватному виконавцю виконавчого округу Полтавської області Скрипнику В.Л. та іншим особам, що беруть участь у виконавчих діях (поняті, зберігач та інші особи) до гаражу №1, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 на праві приватної власності (а.с.14).

Відповідно до ч.5 ст.19 Закону боржник зобов`язаний допускати в установленому законом порядку виконавця до житла чи іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій.

Проте, як вбачається з наданої у судовому засіданні копії акту від 24.12.2019 року, добровільного доступу до гаражу №1 за адресою: АДРЕСА_1 г приватному виконавцю з боку боржника надано не було (а.с.131-132, 133, 134).

Звертаючись до суду зі скаргою на дії приватного виконавця Скрипника В.Л., заявник посилається на те, що наведені вище дії виконавця є неправомірними, порушують права боржника, та не відповідають вимогам чинного законодавства. Крім того, на думку представника заявника, приватний виконавець свавільно зазначає стягнення заборгованості в доларах США, тоді як рішенням суду визначено заборгованість у гривневому еквіваленті.

Відповідно до приписів ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи орану державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Суд бере до уваги ті обставини, що будь-яких відомостей щодо повного виконання рішення суду боржником, до суду не надано.

Разом із тим, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.12.2019 року вбачається, що за боржником зареєстровано право власності на нерухоме майно, а саме: квартира за адресою: АДРЕСА_3 загальною площею 79,6 кв.м.; гараж №1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.29-32, 66-69).

За таких обставин, аргументи скарги про те, що приватний виконавець допустив порушення вимог закону, поновивши вчинення виконавчих дій та направивши на адресу боржника вимогу від 05 грудня 2019 року, суд вважає безпідставними, так як вони не грунтуються на встановлених обставинах справи, досліджених доказах та нормах матеріального права, а сама по собі письмова вимога / її направлення з метою проведення виконавчих дій не є тим документом, що підлягає оскарженню.

Доводи представника заявника з приводу того, що приватний виконавець зазначає і здійснює стягнення заборгованості в доларах США, тоді як судовим рішенням було також визначено еквівалент суми заборгованості в гривні, а тому й стягнення має відбуватися в національній валюті України - гривні, суд відхиляє, з огляду на таке.

Так, з наявних матеріалів скарги слідує, що у виконавчому листі №2/554/39/2013, виданому судом 01.08.2013 року, та на підставі якого відкрито виконавче провадження №57717121, викладено резолютивну частину рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором № 302 від 19.04.2007 року в сумі 14431,45 доларів США, що в еквіваленті становить 115072,05 грн.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Загальні положення про виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема в частині третій цієї статті зазначено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що судове рішення не може змінювати зміст договірного зобов`язання, яке існувало між сторонами, тобто воно залишається грошовим зобов`язанням в іноземній валюті, а тому судове рішення підлягає примусовому виконанню з урахуванням особливостей, визначених статтею 53 Закону № 606-XIV. При цьому погашення суми, що підлягає стягненню за судовим рішенням, обчислюється в іноземній валюті, яка повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу. Це означає, що боржник, виконуючи зобов`язання за виконавчим документом у національній валюті, повинен брати до уваги офіційний валютний курс НБУ, встановлений для відповідної валюти на день платежу (тобто день зарахування коштів на рахунок кредитора).

З огляду на наведене, виконання за виконавчим листом №2/554/39/2013 від 01 серпня 2013 року має здійснюватися в іноземній валюті.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 1 листопада 2017 року у справі № 6-1063цс17. Також відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду по справі №638/1841/14-ц від 15.03.2018 року.

Крім того, щодо питання про стягнення боргу в іноземній валюті, суд на підставі ч.4 ст.263 ЦПК України враховує висновки щодо застосування норм права, викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 761/12665/14-ц та від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц. Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. При цьому зауважено, що у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Отже, приватний виконавець під час примусового виконання згаданого виконавчого листа, виданого на підставі рішення суду, керувався положеннями чинного законодавства й зазначав суму боргу в доларах США, оскільки між стягувачем та боржником існувало валютне грошове зобов`язання і заборгованість за кредитним договором була стягнута судом саме в іноземній валюті.

Не може бути підставою для задоволення скарги посилання представника заявника на повне виконання рішення суду шляхом погашення заборгованості у гривні, оскільки борг зазначений у доларах США, а предметом судового розгляду є дослідження питань чи дійсно приватним виконавцем було допущено неправомірні дії та порушено вимоги чинного законодавства України.

Однак таких доказів суду надано не було. Крім того, ані заявником у скарзі, ані представником заявника у судовому засіданні не було зазначено, які конкретно норми Закону були порушені приватним виконавцем під час здійснення виконавчого провадження.

Тому посилання заявника в тій частині, що діями приватного виконавця порушуються права боржника, не можуть бути прийняті як підстави для задоволення скарги, оскільки вищевказані дії виконавця фактично спрямовані на виконання рішення суду, та в цілому узгоджуються з вимогами Закону України «Про виконавче провадження». Разом із тим, арешт на майно боржника накладено правомірно, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», підстав для зобов`язання приватного виконавця скасувати арешт рухомого та нерухомого майна шляхом винесення відповідної постанови немає, а питання про скасування постанови про накладення арешту на майно боржника у скарзі не ставилось, ця постанова є чинною, в установленому порядку не скасована.

Відповідно до ч.3 ст.451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги .

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено під час розгляду скарги, дії приватного виконавця відповідають положенням Закону України «Про виконавче провадження» та вчинені відповідно до вимог закону, в межах повноважень приватного виконавця. Належні та допустимі докази протилежного у справі відсутні.

Таким чином, судом не встановлено порушень законодавства, які б призвели до порушення прав та свобод боржника ОСОБА_3 при здійсненні виконавчого провадження з боку приватного виконавця Скрипника В.Л., про які зазначено у скарзі, а тому суд дійшов висновку, що скарга є безпідставною та необґрунтованою, у зв`язку з чим не підлягає задоволенню.

На підставі ч.9 ст.158 ЦПК України підлягають скасуванню заходи забезпечення, вжиті ухвалою судді від 28 грудня 2019 року, щодо зупинення стягнення на підставі виконавчого листа №2/554/39/2013 року від 01.08.2013 року про стягнення заборгованості у виконавчому провадженні №57717121.

Керуючись ст.ст.2, 81, 260, 354, 447, 450, 451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , заінтересовані особи приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник Володимир Леонідович, Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ» про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, відмовити.

Скасувати заходи забезпечення, накладені ухвалою судді Октябрського районного суду м.Полтави від 28 грудня 2019 року, щодо зупинення стягнення на підставі виконавчого листа №2/554/39/2013 року, виданого Октябрським районним судом м Полтави 01.08.2013 року, про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості у виконавчому провадженні № 57717121.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 17 січня 2020 року.

Суддя: Ю.С. Гальонкіна