Житомирський апеляційний суд
Справа №274/3562/19 Головуючий у 1-й інст. Хуторна І. Ю.
Категорія 50 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Миніч Т.І., Шевчук А.М.

за участю секретаря Кучерявого О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №274/3562/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної дочки, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11 листопада 2019 року, ухвалене під головуванням судді Хуторної І.Ю. в м. Бердичеві,

в с т а н о в и в :

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просила стягнути з відповідачки на її користь аліменти в розмірі по ј частині всіх видів її доходів (пенсії та інших доходів), починаючи з дня звернення до суду. В обгрунтування позовних вимог зазначала, що ОСОБА_2 являється її матір`ю. Коли вона досягла віку одного року, мати ОСОБА_2 її покинула та вона знаходилась у дитячому будинку. Мати її не відвідувала, не надавала матеріальної допомоги та не дбала про неї. Їй встановлено другу групу інвалідності та вона постійно потребує матеріальної допомоги на оздоровлення, ліки, та інші необхідні для життя блага, які вона не має змоги отримати за розмір її пенсії, яка складає 1 497 грн в місяць. Відповідачка в даний час являється пенсіонеркою, отримує пенсію, даних про наявність у неї інвалідності немає, веде особисте господарство. Вважє, що відповідачка повинна сплачувати на її користь аліменти відповідно до ст.198 СК України.

Заочним рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11 листопада 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обгрунтування апеляційної скарги, зокрема зазначає, що її стан здоров`я потребує значних коштів на його підтримання в стабільності. Судом не враховано, що коштів, які залишаються у неї після відрахувань, не може вистачити навіть на мінімальні життєві потреби. На сьогоднішній день вона знаходиться в приблизно однаковому матеріальному становищі з відповідачкою, однак відповідачка має нерухоме майно та в свою чергу не надала жодних доказів про незадовільний стан здоров`я чи потребу у лікуванні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи з дитинства, що підтверджується посвідченням серії ААИ НОМЕР_1 .

З довідки Управління охорони здоров`я Житомирської облдержадміністрації Обласний спеціалізований будинок дитини Житомирської обласної ради №36 від 27 травня 2010 року вбачається, що ОСОБА_1 з 06.06.1962 до 07.09.1965 перебувала в Новоград-Волинському будинку дитини № 1 на повному дежавному забезпеченні. Дитина поступила до закладу з Бердичівського пологового відділення. На момент поступлення дитини до закладу, місце перебування матері було невідоме. 07.09.1965 дитина була переведена до Троянівського дитячого будинку.

ОСОБА_1 проживає у Бердичівському геріатричному пансіонаті і знаходиться на повному держаному забезпеченні з 18.06.1981 по теперішній час.

Згідно довідки про доходи ОСОБА_1 виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області від 23.10.2019 №1456/02.4 за період з травня 2019 року до жовтня 2019 року позивачці виплачено 3062 грн 88 коп. пенсії, з нарахованих 10 944 грн, які відраховано на корить Бердичівського геріатричного пансіонату. Розмір призначеної ОСОБА_1 пенсії, починаючи з липня 2019 року складає 2000 грн, з яких їй виплачується 500 грн.

Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Тобто, батьки продовжують бути зобов`язаними утримувати свою дитину після досягнення нею повноліття за наявності у сукупності таких обставин: дочка або син є непрацездатними; непрацездатні повнолітні діти потребують матеріальної допомоги; наявність у батьків можливості надати таку допомогу.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Під потребою матеріальної допомоги розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги - пенсій та допомог у зв`язку з інвалідністю. При цьому якщо особа, хоча і є інвалідом з дитинства, але отримала професію (наприклад, програміста) та самостійно заробляє гроші, вона не може вимагати утримання від своїх батьків.

Батьки не будуть зобов`язані утримувати повнолітню дитину, якщо вони самі є непрацездатними та потребують допомоги або якщо їхній заробіток не дозволяє їм здійснювати утримання.

Встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 є особою, яка досягла пенсійного віку, а тому відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вважається непрацездатним громадянином, та отримує пенсію за віком, розмір якої з березня 2019 року складає 2171 грн 71 коп.

Таким чином, суд першої інстанції встановивши, що відповідачка сама є непрацездатною особою, розмір її пенсії незначно перевищує призначену пенсію позивачці, ОСОБА_1 знаходиться на повному державному забезпеченні та нею не надано доказів про те, що розмір держаної допомоги недостатній для її існування, дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 22 січня 2020 року.

Головуючий

Судді