Провадження №2/760/1513/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі

головуючого судді - Усатової І.А.,

при секретарі - Омелько Г.Т.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Концерну «ТЕХВОЄНСЕРВІС» про поновлення на роботі, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів в якому просив суд:

скасувати п. 1 наказу Генерального директора Концерну «Техвоєнсервіс» від 22.10.2018 року № 156-К про звільнення заступника Генерального директора з реформування та реорганізації державних підприємств Концерну «Техвоєнсервіс» ОСТАПЕНКА О.Р.;

скасувати наказ Генерального директора Концерну «Техвоєнсервіс» від 21.08.2018 року № 121-К «Про затвердження штатного розпису Концерну «Техвоєнсервіс»;

поновити на посаді заступника Генерального директора з реформування та реорганізації державних підприємств Концерну «Техвоєнсервіс» ОСОБА_1 ;

стягнути з Концерну «Техвоєнсервіс» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22.10.2018 по дату винесення рішення включно та моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн.

В обґрунтування вимог зазначає наступне.

Позивач згідно наказу генерального директора Концерну «Техвоєнсервіс» від 07.08.2017 року №171-К був переведений з посади начальника відділу документарного забезпечення майнових питань на посаду заступника Генерального директора з розвитку, в подальшому згідно наказу генерального директора Концерну від 08 вересня 2017 року № 203-К введено у дію новий штатний розпис, згідно якого позивача переведено на посаду заступника Генерального директора з реформування та реорганізації державних підприємств Концерну «Техвоєнсервіс», де він й працював по 22.10.2018, оскільки прийняв на себе зобов`язання виконувати роботу, визначену посадовою інструкцією від 11.09.2017 року (ст. 21 КЗпП України).

Згідно наказу державного секретаря Міністерства оборони України «По особовому складу керівників державних підприємств» №1-ДП від 11.01.2018 року на позивача було покладено Тимчасове виконання обов`язків Генерального директора Концерну «Техвоєнсервіс».

Згідно Наказу державного секретаря Міністерства оборони України «По особовому складу керівників державних підприємств» №29-ДП від 18.07.2018 року позивача було увільнено від тимчасового виконання обов`язків Генерального директора Концерну «Техвоєнсервіс» та повернено до виконання обов`язків за основною посадою заступника Генерального директора з реформування та реорганізації державних підприємств Концерну «Техвоєнсервіс», а тимчасове виконання обов`язків Генерального директора Концерну «Техвоєнсервіс» було покладено на ОСОБА_2 .

Після призначення ОСОБА_2 , як тимчасово виконуючим обов`язки Генерального директора, останній видав наказ від 01.08.2018 року №103-К, яким вніс зміни до штатного розпису Концерну «Техвоєнсервіс», у зв`язку з виробничою необхідністю без погодження з трудовим колективом, в тому числі із профільними заступниками, який на той момент був позивач, та ввів нові штатні одиниці:

-першого заступника Генерального директора;

-заступника генерального директора з фінансових питань;

-заступника генерального директора з економічних питань, інвестиційної та зовнішньоекономічної діяльності;

-у якості структурного підрозділу:

-відділ врегулювання спірної договірної заборгованості у складі начальника відділу.

Після заповнення штатних одиниць працівниками, наказом Генерального директора Концерну «Техвоєнсервіс» від 21.08.2018 №121-К «Про затвердження штатного розпису Концерну «Техвоєнсервіс» з 21.08.2018 затверджено штатний розпис Концерну «Техвоєнсервіс у новій редакції.

Вказує, що його було виведено зі штату Концерну «Техвоєнсервіс» та попереджено про майбутнє звільнення із займаної посади з 22.08.2018, відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України.

Просить врахувати, що згоди трудового колективу на затвердження штатного розпису Концерну «Техвоєнсервіс у новій редакції згідно наказу Генерального директора Концерну «Техвоєнсервіс» від 21.08.2018 року № 121-К не було, так само як і на проведення скорочення, керівництво підприємства до нього з цим питанням не зверталось.

Також зазначає, що під час ознайомлення його з попередженням про майбутнє звільнення із займаної посади 22.08.2018 року, будь-яких пропозицій щодо зайняття іншої вакантної посади від роботодавця не надходило, хоча позивачу достовірно відомо що вони були, а саме:

директор філії Концерну "Техвоєнсервіс" "Спецсервіс";

директор філії Концерну "Техвоєнсервіс" "Львівський автомобільний ремонтний завод";

начальник юридичного управління Концерну "Техвоєнсервіс";

заступник директора філія Концерну "Техвоєнсервіс" "Логістик- центр";

головний інженер філія Концерну "Техвоєнсервіс" "Логістик-центр";

головний інженер філія Концерну "Техвоєнсервіс" ""99 автомобільна ремонтна база";

начальник відділу з охорони праці філії Концерну «Техвоєнсервіс» «Логістик центр»;

юрисконсульт філії Концерну «Техвоєнсервіс» «Логістик центр»;

директор філії Концерну "Техвоєнсервіс" "99 автомобільна ремонтна база".

Також зазначає, що роботодавцем в особі ТВО генерального директора Концерну «Техвоєнсервіс» ОСОБА_2 було надано позивачу пропозицію про зайняття вакантної посади начальника відділу експортного контролю від 11.09.2018, та що 16.10.2018 ТВО генерального директора Концерну «Техвоєнсервіс» ОСОБА_2 надав позивачу пропозицію про зайняття вакантної посади начальника планово економічного відділу Концерну «Техвоєнсервіс», на яку він не погодився, оскільки посадовий оклад вказаної посади був на 40% меншим ніж той, що позивач отримував.

Просить врахувати, що роботодавець свідомо не врахував переважне право на залишення позивача на роботі, однак позивач має 3 (три) вищі освіти, досвід роботи в Концерні «Техвоєнсервіс» більший за тих осіб яких поспішно було призначено на нововведенні посади заступників та складає понад 1 (один) рік та в його утриманні є двоє малолітніх дітей віком 2х та семи років.

З огляду на викладене вважає звільнення незаконним та просить позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою судді Лазаренко В.В. Солом`янського районного суду м. Києва від 09.01.2019 у справі відкрито спрощене позовне провадження.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, дану справу 11.03.2019 передано в провадження судді Солом`янського районного суду міста Києва Усатовій І.А.

11.04.2019 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Згідно поданого відзиву відповідач не погоджується ні з обставинами, викладеними позивачем в позові, ні із наданою позивачем цим обставинам правовою оцінкою та вважає, що підстави задоволення позову відсутні.

Просить врахувати, що згідно з частиною 3 статті 64 Господарського кодексу України підприємство, установа, організація, тобто роботодавець, має право самостійно визначати організаційну структуру, а також встановлювати чисельність працівників та штатний розпис.

Вказує, що за певних обставин роботодавець може, а інколи змушений, змінювати чисельність або штат працівників скороченням.

Зауважує, що скористатися таким правом роботодавець може будь-коли, оскільки нормами законодавства не встановлено щодо цього жодних часових обмежень.

Наказом Генерального директора Концерну від 21.08.2018 року № 121-к був затверджений новий штатний розпис з метою забезпечення ефективності роботи по деяким напрямкам роботи.

Зазначає, що в Концерні відсутня будь-яка профспілкова організація та виборний орган тому позивач не є і не може бути її членом.

Просить врахувати, що відповідно до ст. 49-2 КЗпП України концерн про наступне вивільнення вчасно попередив позивача, тобто не пізніше ніж за два місяці до вивільнення.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці концерном було запропоновано позивачу зайняти наявні на підприємстві вакансії, зокрема, 11.09.2018 та 16.10.2018.

Просить врахувати, що особисті якості позивача, в тому числі і професійні, не розглядалися при прийнятті наказу про скорочення його посади. До уваги були прийняті тільки пріоритети в діяльності концерну.

З огляду на викладене вважає позов необґрунтованим та просить відмовити у задоволенні.

Позивач у судовому засіданні просив позов задовольнити із зазначених в ньому підстав.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд до відома не поставив.

Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволені позову, виходячи з наступного.

З позову вбачається, що ОСОБА_1 згідно наказу генерального директора Концерну «Техвоєнсервіс» від 07.08.2017 № 171-К був переведений з посади начальника відділу документарного забезпечення майнових питань на посаду заступника Генерального директора з розвитку, в подальшому згідно наказу генерального директора Концерну від 08 вересня 2017 року №203-К введено у дію новий штатний розпис, згідно якого ОСОБА_1 переведено на посаду заступника Генерального директора з реформування та реорганізації державних підприємств Концерну «Техвоєнсервіс», де позивач працював по 22.10.2018, прийняв на себе зобов`язання виконувати роботу, визначену посадовою інструкцією від 11.09.2017.

Позивач зазначає, що згідно Наказу державного секретаря Міністерства оборони України «По особовому складу керівників державних підприємств» №1-ДП від 11.01.2018 на нього було покладено Тимчасове виконання обов`язків Генерального директора Концерну «Техвоєнсервіс».

Вказує, що згідно Наказу державного секретаря Міністерства оборони України «По особовому складу керівників державних підприємств» №29-ДП від 18.07.2018 року його було увільнено від Тимчасового виконання обов`язків Генерального директора Концерну «Техвоєнсервіс» та повернено до виконання обов`язків за основною посадою заступника Генерального директора з реформування та реорганізації державних підприємств Концерну «Техвоєнсервіс», а тимчасове виконання обов`язків Генерального директора Концерну «Техвоєнсервіс» було покладено на ОСОБА_2 .

Дані обставини відповідачем не спростовані, а тому беруться судом до уваги.

З наявної в матеріалах справи копії наказу від 21 серпня 2018 року № 103-к вбачається, що внесено зміни до штатного розпису Концерну «Техвоєнсервіс», зокрема введено нові штатні одиниці:

-перший заступник Генерального директора;

-заступник генерального директора з фінансових питань;

-заступник генерального директора з економічних питань, інвестиційної та зовнішньоекономічної діяльності;

-у якості структурного підрозділу введено відділ врегулювання спірної договірної заборгованості у складі начальника відділу. (а.с. 10)

Згідно копії наказу генерального директора концерну «Техвоєнсервіс» від 21 серпня 2018 року № 121-к вбачається, що ТВО генерального директора Концерну «Техвоєнсервіс» В.В. Чайло:

-затвердив з 21 серпня 2018 року штатний розпис Концерну "Техвоєнсервіс" у новій редакції;

-штатний розпис, затверджений 17 липня 2018 року визнав таким, що втратив чинність з дня затвердження штатного розпису у новій редакції;

-керівника відділу кадрів зобов`язано організувати роботу у відповідності до вимог чинного законодавства України щодо переведення та переміщення працівників на посади затвердженого штатного розпису;

-попереджено у письмовій формі про майбутнє звільнення працівників, посади яких підлягають скороченню;

-наказ доведено до заступників генерального директора та керівників структурних підрозділів Концерну "Техвоєнсервіс". (а.с. 11)

З наявного в матеріалах справи попередження вбачається, що 22 серпня 2018 року ОСОБА_1 попереджено про майбутнє звільнення із займаної посади заступника Генерального директора Концерну «Техвоєнсервіс» з реформування та реорганізації державних підприємств за п. 1 ст. 40 КЗпП України. (а.с. 12)

Згідно наявних в матеріалах справи пропозицій про зайняття вакантної посади позивачу 11.09.2018 та 16.10.2018 запропоновано вакантні посади «начальник відділу експортного контролю» та «начальник планово-економічного відділу» (а.с. 13-14).

З долучених до позовної заяви листів від 12.09.2018, 13.09.2018, 14.09.2018, 17.09.2019, 18.10.2018 вбачається, що між ОСОБА_1 та відповідачем в письмовій формі узгоджувались умови зайняття зазначених вище посад, однак позивач не прийняв пропозицію переведення на вакантну посаду у зв`язку із зменшенням посадового окладу відносно тієї посади, яку він займав до звільнення. (а.с. 15-19)

Згідно наказу генерального директора концерну від 22 жовтня 2018 року № 156-к ОСОБА_1 , заступника генерального директора з реформування та реорганізації державних підприємств концерну, звільнено від 22 жовтня 2018 року за скороченням чисельності та штату працівників згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Позивач вважає вказане звільнення незаконним, у зв`язку із чим просить суд:

скасувати п. 1 наказу Генерального директора Концерну «Техвоєнсервіс» від 22.10.2018 року № 156-К про звільнення заступника Генерального директора з реформування та реорганізації державних підприємств Концерну «Техвоєнсервіс» Остапенка О.Р.;

скасувати наказ Генерального директора Концерну «Техвоєнсервіс» від 21.08.2018 року № 121-К «Про затвердження штатного розпису Концерну «Техвоєнсервіс»;

поновити на посаді заступника Генерального директора з реформування та реорганізації державних підприємств Концерну «Техвоєнсервіс» ОСОБА_1

стягнути з Концерну «Техвоєнсервіс» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22.10.2018 по дату винесення рішення включно та моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн., на що суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 21 КЗпП України трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

За положеннями частини першої та третьої статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівника персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Згоду на переведення на іншу роботу працівник підтверджує письмово заявою про таке переведення.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач був повідомлений про майбутнє звільнення, відповідач надав для ознайомлення позивачу перелік вакансій, з якими останній ознайомився, однак письмово повідомив відповідача про відмову у зайнятті запропонованих посад «начальник відділу експортного контролю» та «начальник планово-економічного відділу».

Відповідно до пункту 3 статті 62 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Ураховуючи те, що підприємство вправі самостійно визначати свою організаційну структуру, встановлювати чисельність працівників і штатний розпис, суд дійшов висновку, що концерном в цілях здійснення господарської діяльності здійснено скорочення чисельності штату працівників.

При цьому судом враховано, що позивача завчасно попереджено про вивільнення та запропоновано переведення на вакантні посади.

Безпідставними є твердження позивача про те, що він мав переважне право на залишення на роботі, з огляду на таке.

Частиною першою статті 42 КЗпП України встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається вказаним у переліку (частина друга статті 42 КЗпП України.

Тобто, застосування положень статті 42 КЗпП України можливе серед працівників обіймають ідентичні (тотожні, однакові) посади.

Відтак, враховуючи, що посада заступника Генерального директора з реформування та реорганізації державних підприємств Концерну «Техвоєнсервіс» була єдиною на підприємстві, застосування у такому випадку положень статті 42 КЗпП України є безпідставним.

Згідно із частиною першою статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), пункти 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 та 3 статті 41 КЗпП України може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Позивачем не надано суду доказів членства в профспілковій організації, відтак суд дійшов висновку, що позивач не був членом профспілкової організації, а отже згоду від профспілкової організації на його звільнення з підстав пункту 1 статті 40 КЗпП України власник не отримував.

Згідно ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Суд зазначає, що з будь-якими клопотаннями позивач до суду не звертався, докази витребувати не просив, а тому суд розглядає справу за наявними матеріалами.

Що стосується посилань позивача на наявність інших посад, що йому не були запропоновані, а саме: директор філії Концерну "Техвоєнсервіс" "Спецсервіс"; директор філії Концерну "Техвоєнсервіс" "Львівський автомобільний ремонтний завод"; начальник юридичного управління Концерну "Техвоєнсервіс"; заступник директора філії Концерну "Техвоєнсервіс" "Логістик- центр"; головний інженер філії Концерну "Техвоєнсервіс" "Логістик-центр"; головний інженер філії Концерну "Техвоєнсервіс" "99 автомобільна ремонтна база"; начальник відділу з охорони праці філії Концерну «Техвоєнсервіс» «Логістик центр»; юрисконсульт філії Концерну «Техвоєнсервіс» «Логістик центр»; директор філії Концерну "Техвоєнсервіс" "99 автомобільна ремонтна база", суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують це.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про скасування п. 1 наказу Генерального директора Концерну «Техвоєнсервіс» від 22.10.2018 року № 156-К про звільнення заступника Генерального директора з реформування та реорганізації державних підприємств Концерну «Техвоєнсервіс» ОСТАПЕНКА О.Р.; скасування наказу Генерального директора Концерну «Техвоєнсервіс» від 21.08.2018 № 121-К «Про затвердження штатного розпису Концерну «Техвоєнсервіс»; поновлення на посаді заступника Генерального директора з реформування та реорганізації державних підприємств Концерну «Техвоєнсервіс» ОСОБА_1 ; стягнення з Концерну «Техвоєнсервіс» на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу; стягнення з Концерну «Техвоєнсервіс» на користь позивача моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн. у зв`язку із протиправністю дій відповідача є такими, що не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

З огляду на викладене, в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 13, 21, 41, 233, 234 КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 263-265, 268, 273, 274, 279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І. А. Усатова