ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року

м. Харків

справа № 640/11524/19

провадження № 22-ц/818/263/20

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря судового засідання - Сидорчук М.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 , який діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 ,

треті особи: ОСОБА_4 , Департамент праці та соціальної політики Харківської міської ради, Харківська міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_11, який діє в інтересах Харківської міської ради, на заочне рішення Київського районного суду м. Харкова, ухвалене 12 вересня 2019 року у складі судді Лях М.Ю. (повний текст рішення складений 18 вересня 2019 року),

УСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , який діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , треті особи - ОСОБА_4 , Департамент праці та соціальної політики Харківської міської ради, Харківська міська рада про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову зазначила, що ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 (надалі Квартира). Власником будинку АДРЕСА_3 є Харківська міська територіальна громада. Фактично на час подачі позову у Квартирі мешкають позивач по справі, її донька ОСОБА_4 та її діти - ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . Син позивача ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_3 у Квартирі не мешкають більше десяти років. У 2016 році ОСОБА_2 звертався до матері із вимогою надати доступ до Квартири і виявляв бажання переїхати до Квартири, проте речі свої та доньки не перевіз. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у Квартирі не проживають, комунальні платежі не сплачують, квартирою не цікавляться, їх особисті речі у Квартирі відсутні. Спірну квартиру відповідачі залишили добровільно, перешкод у користуванні житлом інші мешканці їм не чинять, отже, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Квартирою не користуються понад шість місяців без поважних причин.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування Квартирою.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що зібраними у справі доказами та показаннями допитаних свідків підтверджується, що ОСОБА_2 і його донька ОСОБА_3 більше ніж шість місяців у Квартирі не проживають, про місце їх знаходження чи перебування позивачу не відомо. Тому є підстави для визнання їх такими, що втратили право користування Квартирою.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_11 в інтересах Харківської міської ради подана апеляційна скарга, у якій він просить скасувати заочне рішення першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Посилається на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам по справі. Вказує, що позивачем не доведена відсутність відповідачів у Квартирі більше шести місяців, не надано інформації щодо місцезнаходження чи місця роботи ОСОБА_2 , інформації із закладів соціального захисту населення щодо визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 непрацездатними, знаходження їх в установі соціальної допомоги або перебування у місцях позбавлення волі, виїзду за кордон. Позивачем не було складено акт про відсутність відповідачів у Квартирі понад шість місяців. Суд не викликав відповідачів у судові засідання шляхом публікації на сайті. А задовольнивши позов - порушив їх конституційно гарантоване право на житло.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін, посилаючись на те, що відповідачі у Квартирі не проживають без поважних причин більше ніж 6 місяців. Вважає, що вона надала всі належні та допустимі докази щодо факту не проживання відповідачів у спірній квартирі, що також підтверджено поясненнями свідків.

Суд, заслухавши головуючого суддю, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, відзиву на неї вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як установлено судовим розглядом і вбачається із матеріалів справи, у квартирі АДРЕСА_5 зареєстровані ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 (а.с. 5). Зазначене підтверджується Інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 11.06.2019 та довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 19.10.2018 (а.с. 5).

Відповідно до листа начальника Київського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області від 14.09.2018 відсутня інформація щодо звернення ОСОБА_3 за період з 2016-2017 років по 14.09.2018 щодо порушення її житлових прав. 07.10.2016 ОСОБА_2 , 1979 р.н., звертався з заявою про створення йому перешкод в користуванні Квартирою з боку мешканців Квартири (а.с. 11).

Згідно з листом Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка № 23» № 317 від 19.09.2018 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 ніколи не проживала. У відповідності до журналу перепису дитячого населення по педіатричному відділенню №4 така дитина не зареєстрована. Під наглядом фахівців поліклініки малолітня ОСОБА_3 не перебувала. Первинна документація на дитину в поліклініці відсутня (а.с. 12).

Відповідно до листа в.о. керівника апарату Київського районного суду м. Харкова Верченко О.М. від 06.08.2019 № 03-08/П-111, згідно з даними автоматизованої системи документообігу суду КП «Д-3» в провадженні Київського районного суду м. Харкова за період з січня 2016 року по червень 2019 року не надходило позовних заяв ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 про поновлення порушеного права користування житловим приміщенням шляхом вселення його в Квартиру.

В суді першої інстанції були допитані свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які є сусідками позивача ОСОБА_1 впродовж тривалого часу, які пояснили, що відповідача ОСОБА_2 та його доньку ОСОБА_3 не бачили в квартирі АДРЕСА_5 протягом останніх декількох років, місце перебування вказаних осіб їм не відомо, за вказаною адресою відповідачі не проживають, Квартиру не відвідують.

За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із частиною четвертою статті 9 Житлового кодексу Української РСР (надалі ЖК Української РСР) ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках:

1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п`яти років перебування на дійсній військовій службі;

2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання;

3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім`ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях;

4) виїзду у зв`язку з виконанням обов`язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов`язків;

5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них;

6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому;

7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї.

Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що переліченими вище доказами та показаннями свідків підтверджується відсутність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у Квартирі понад шість місяців без поважних причин, що є підставою для визнання їх таким, що втратили право користування Квартирою. Доводи апеляційної скарги про недостатність зібраних доказів для встановлення обґрунтованості позову спростовані матеріалами справи.

ХМР є третьою особою у справі, і ОСОБА_2 , у власних інтересах та в інтересах ОСОБА_3 , не позбавлений права самостійно оскаржити заочне рішення від 12.09.2019 у встановленому законом порядку, якщо буде вважати, що порушене конституційне право на житло відповідача та його неповнолітньої доньки. Оскільки неповідомлення відповідачів про судові засідання шляхом публікації оголошення на сайті суду не зачіпає прав ХМР, а остання не наділена правом діяти від імені та в інтересах відповідачів, доводи апеляційної скарги в цій частині судом не враховуються.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

За змістом частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

ОСОБА_3 згідно з довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 19.10.2018 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5), тобто на час подачі ОСОБА_1 позову 07.06.2019 їй виповнилося 15 років. ОСОБА_3 може вільно обрати собі місце проживання з одним із батьків.

З метою попередження порушення права неповнолітньої ОСОБА_3 на житло, ухвалою Харківського апеляційного суду від 05.12.2019 в Служби по справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради був витребуваний висновок про можливість визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування Квартирою (а.с. 153-154).

Згідно з наданими Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради пояснень від 14.01.2020 департаментом були зроблені запити до районних структур, причетних до роботи з дітьми. Відповідно до отриманої інформації неповнолітня ОСОБА_3 в закладах загальної середньої освіти усіх типів та форм власності Київського району не навчається та не навчалась. За адресою місцезнаходження Квартири медичну допомогу не отримувала. У Квартирі відсутні дитячі речі відповідного віку, немає місця для відпочинку та навчання. Тому Департаментом установлено, що ОСОБА_3 не проживає у Квартирі тривалий час і при визнанні її такою, що втратила право користування Квартирою, права дитини на житло, навчання та медичне обслуговування порушені не будуть.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга представника ХМР підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_11, який діє в інтересах Харківської міської ради, залишити без задоволення.

Заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 21 січня 2020 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний