Провадження №2/760/6303/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2020 року Солом`янський районний суд міста Києва

у складі: головуючого судді: Оксюти Т.Г.

при секретарі: Горупа В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в місті Києві, цивільну справу, в порядку спрощеного позовного провадження, за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Дент-Юніверсал» про стягнення заробітної плати, зміну формулювання причин звільнення та стягнення середньомісячного заробітку,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась з позовом до відповідача в якому просила визнати формулювання причин її звільнення, що зазначені в трудовій книжці ОСОБА_1 запис №10 та наказі ПП «Дент-Юніверсал» №42 від 07.04.2020 року про звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням за статтею 38 КЗпП України невірним.

Зобов`язати відповідача змінити формулювання причин звільнення ОСОБА_1 із формулювання - за власним бажанням за статтею 38 КЗпП України на відповідне ч. 3 ст. 38 КЗпП України формулювання - за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, зобов`язавши відповідача внести відповідні зміни до запису №10 трудової книжки ОСОБА_1 та наказу №42 по підприємству від 07.04.2020 року про звільнення ОСОБА_1 .

Стягнути з відповідача ПП «Дент-Юніверсал» на користь ОСОБА_1 невиплачену суму заробітної плати та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 4684,10 грн., невиплачену суму вихідної допомоги в розмірі середнього тримісячного заробітку за сукупністю вимог ст. 44 та ч. 3 ст. 38 КЗпП України в розмірі 14250,00 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення в цій справі відповідно до ст. 117 КЗпП України.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 07.04.2020 року через допущення численних та істотних порушень підприємством роботодавцем ПП «Дент-Юніверсал» її трудових прав позивач була вимушена написати та подати роботодавцеві заяву про звільнення з формулюванням та з підстав визначених ч. 3 ст. 38 КЗпП України, а саме у зв`язку з грубим порушенням та не виконанням підприємством законодавства про працю.

07.04.2020 року відповідачем була прийнята заява позивача, розглянута та задоволена, однак звільнення позивача з роботи відбулось фактично з інших підстав, з зазначенням іншого формулювання причин звільнення, а саме в трудовій книжці вказано звільнення за власним бажанням за ст. 38 , наказ №42 від 07.04.2020 року.

При цьому, заяву на звільнення за власним бажанням позивач не подавала, а отже звільнення, на її думку, відбулося безпідставно та відбулась самовільна, протиправна і необґрунтована зміна підстав формулювання причин звільнення позивача.

Також зазначила, що 07.04.2020 року з нею розрахунку проведено не було.

08.04.2020 року відповідачем було перераховано на банківську картку позивача 5641,77 грн.

09.04.2020 року позивачу було видано трудову книжку, копію наказу про звільнення та довідку.

Тобто, 09.04.2020 року є фактичною датою звільнення позивача.

Виплативши позивачу в невідомій їй пропорції частку заробітної плати за раніше виконану роботу і напевно частину суми компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки, фактично відповідач не виплатив позивачу всієї суми заробітної плати за раніше відпрацьований час, не виплатив належної до виплати суми компенсації за невикористані дні щорічної відпустки і взагалі не виплатив позивачу вихідної допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 44 КЗпП України чим, у сукупності своїх дій, спричинив порушення прав позивача.

На підставі викладеного просила позов задовольнити.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 13.07.2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження.

23.09.2020 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що 07 квітня 2020 року ОСОБА_1 прибула на робоче місце близько 11 години та подала заяву про звільнення з роботи у зв`язку з невиконанням роботодавцем умов трудового договору.

До роботи не приступала, на пропозицію надати пояснення невиходу на роботу та підписати відповідний акт, вона відмовила та залишила місце роботи.

Заява про звільнення була написана та подана з формулюванням звільнити з 07.04.2020 р. на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України, у зв`язку з невиконанням роботодавцем вимог законодавства про працю, а саме допущення роботодавцем положень статей 31, 50, 57, 74, 75, 97, 1 10. 141, 142 КЗпП України, у зв`язку з порушеннями вимог інших норм Законодавства України, а саме у зв`язку з грубими порушеннями та невиконанням підприємством роботодавцем (відповідачем) законодавства про працю.

З 02.04.2020 року по 06.04.2020 року на робоче місце ОСОБА_1 не прибувала, про що був складений відповідний акт.

Керівником підприємства було призначено перевірку, яка не підтвердила порушень законодавства про працю стосовно ОСОБА_1 .

Враховуючі, що у квітні 2020 року ОСОБА_1 пропрацювала лише один день, за цей день їй була нарахована заробітна плата, та виплачена у строки передбачені ст.116 КЗпП України разом з компенсацією за невикористану відпустку.

08.04.2020 р. відповідачем було перераховано на банківську картку ОСОБА_1 5641,77 грн.

Відповідач пропонував ОСОБА_1 прибути 08.09.2020 року та забрати трудову книжку. Однак, вона повідомила, що їй незручно і прибула та отримала трудову книжку лише 09.04.2020 року.

Суми виплачених коштів ОСОБА_1 не оспорювала, не надавала будь яких документів та заяв з цього приводу.

На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позову.

10.11.2020 року від представника ПП «Дент-Юніверсал» надійшли пояснення в яких він зазначив, що позивачем не надано жодних доказів порушення відповідачем законодавства про працю, а тому відповідачем не було порушено вимоги статті 38 КЗпП України щодо формулювання підстав звільнення.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволені позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі наказу ПП «Дент-Юніверсал» від 31.05.2018 року була прийнята на посаду асистент стоматолога.

07.04.2020 року ОСОБА_1 подано заяву про звільнення з 07.04.2020 року з роботи на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Наказом №42 від 07.04.2020 року ПП «Дент-Юніверсал» ОСОБА_1 звільнено з 07.04.2020 року з посади асистента-стоматолога за власним бажанням.

Позивач не погоджується з вказаним звільненням, оскільки заяву про звільнення за власним бажанням вона не подавала, у зв`язку з чим просила визнати формулювання причин її звільнення, що зазначені в трудовій книжці запис №10 та наказі ПП «Дент-Юніверсал» №42 від 07.04.2020 року про звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням за статтею 38 КЗпП України невірним та зобов`язати відповідача змінити формулювання причин звільнення ОСОБА_1 із формулювання - за власним бажанням за статтею 38 КЗпП України на відповідне ч. 3 ст. 38 КЗпП України, зобов`язавши відповідача внести відповідні зміни до запису №10 трудової книжки ОСОБА_1 та наказу №42 по підприємству від 07.04.2020 року про звільнення ОСОБА_1 , на що слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі с. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.04.2020 року ОСОБА_1 подала заяву про звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з порушенням відповідачем умов трудового договору, укладеного між ОСОБА_1 і ПрАТ «Дент-Юніверсал».

Порушення на думку позивача полягали в тому, що при прийнятті на роботу ПП «Дент-Юніверсал» її не було ознайомлено зі всіма умовами праці та графіком, посадовим окладом, роботою у вихідні дні, не було ознайомлено з обсягом роботи, посадовими обов`язками та обмежено в праві перебувати у щорічній відпустці.

Проте, вказані твердження позивача не підтверджуються жодними доказами.

З приписів ч. 3 ст. 38 КЗпП України вбачається, що звільнення працівника на підставі цієї норми може бути проведене лише за умови невиконання роботодавцем законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору.

Для визначення правової підстави розірвання трудового договору за ч. 3 ст. 38 КЗпП України значення має сам лише факт порушення роботодавцем законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причини такого порушення та його істотність.

Відтак, позивач, заявляючи вимогу про зміну формулювання причин звільнення з ч. 1 ст. 38 КЗпП України на ч.3 ст. 38 КЗпП України, має довести порушення відповідачем законодавства про працю та умов Трудового договору згідно з вимогами ч. 3 ст. 12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 83 та ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний подати суду всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, разом з позовною заявою, а якщо певний доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, то він повинен про це письмово повідомити суд у порядку, визначеному у ч. 4 ст. 83 ЦПК України.

Всупереч вищенаведеним вимогам ЦПК України до своєї позовної заяви ОСОБА_1 не долучила жодних доказів на підтвердження обставин, на які вона посилається у позовній заяві як на підтвердження порушення відповідачем законодавства про працю та умов трудового договору.

В свою чергу, встановлено, що позивач працювала в ПП «Дент-Юніверсал» з 01.06.2018 року до 07.04.2020 року, тобто 2 роки. Зауважень, скарг, пропозицій щодо заробітної плати, графіку, обсягу роботи, посадових обов`язків від неї не надходило, що свідчить про обізнаність та згоду позивача з умовами праці.

Відповідно до довідки ПП «Дент-Юніверсал» №1/04-2020 від 08.04.2020 року заробітна плата ОСОБА_1 за останні 12 місяців склала 52876,26 грн.

Порушень щодо строків виплати заробітної плати судом не встановлено та підтверджується відомістю про виплачену заробітну плату за період з 01.06.2018 року по 01.03.2020 року.

Частиною 1 статті 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в етапі 116 Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Спори про дострокове розірвання трудового договору вирішуються в загальному порядку, встановленому для розгляду трудових спорів.

Встановлено, що у квітні 2020 року ОСОБА_1 пропрацювала один день, за цей день їй була нарахована заробітна плата, та виплачена у строки передбачені ст.116 КЗпП України разом з компенсацією за відпустку.

Також встановлено, що позивач 07.04.2020 року була відсутня на робочому місці, про що був складений акт фіксації порушень трудової дисципліни №07-08-20 від 07.04.2020 року і відмовилась від отримання трудової книжки про що було складено акт про відмову в отриманні трудової книжки від 07.04.2020 року №07-08.20.

08.04.2020 р. відповідачем було перераховано банківську картку ОСОБА_1 5641,77 грн.

В свою чергу, розрахунок компенсації за відпустку позивачем зроблено невірно, а саме не у відповідності до Постанови КМУ №100.

Відповідач ПП «Дент-Юніверсал» пропонував ОСОБА_1 прибути 08.09.2020 року та забрати трудову книжку, що підтверджується листом №0121 від 08.04.2020 року.

Однак, у запропонований відповідачем день позивач не прибула для отримання трудової книжки та отримала її 09.04.2020 року.

Суми виплачених коштів ОСОБА_1 не оспорювала. Не надавала будь яких документів та заяв з цього приводу.

Отже, враховуючи те, що порушення ПП «Дент-Юніверсал» законодавства про працю та умов Трудового договору не були підтверджені позивачем, позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України).

В свою чергу, у ході розгляду даної справи позивачем, у порядку статті 81 ЦПК України, не було надано суду належних і допустимих доказів в підтвердження заявлених позовних вимог, а також не було обґрунтовано наявність передбачених статтею 82 ЦПК України обставин, які б зумовлювали звільнення від доказування наявності наведених ним обставин.

Таким чином, суд не знаходить жодних правових підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не надано доказів порушення ПП «Дент-Юніверсал» законодавства про працю та умов Трудового договору, а тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 36, 38, 47, 116 КЗпП України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 263-265, 268, 273, 274, 279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Дент-Юніверсал» про стягнення заробітної плати, зміну формулювання причин звільнення та стягнення середньомісячного заробітку - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя