КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 761/5116/14-ц Головуючий у суді І інстанції Притула Н.Г.
Провадження № 22-ц/824/76/2020 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Журби С.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря судового засідання - Войтенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Чорного Володимира Вікторовича на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2019 року у справі за скаргою державного підприємства «Гайсинський спиртовий завод» на постанову державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Чорного Володимира Вікторовича про накладення арешту на майно боржника, заінтересовані особи: боржник - державний концерн спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт», стягувач - товариство з обмеженою відповідальністю «Гекгель Вин Завод»,

в с т а н о в и в:

У червні 2019 року державне підприємство «Гайсинський спиртовий завод» (далі - ДП «Гайсинський спиртовий завод») звернулося до суду зі скаргою на постанову державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Чорного Володимира Вікторовича (далі - державний виконавець Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Чорний В.В.) про накладення арешту на майно боржника, заінтересовані особи: боржник - державний концерн спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (далі - ДКСЛГП «Укрспирт»), стягувач - товариство з обмеженою відповідальністю «Гекгель Вин Завод» (далі - ТОВ Гекгель Вин Завод»).

В обґрунтування скарги зазначено, що на виконанні Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві перебуває виконавче провадження № 52030444 про стягнення з ДКСЛГП «Укрспирт» на користь ТОВ Гекгель Вин Завод» боргу у сумі 1 663 202,39 грн. 27 травня 2019 року на адресу ДП «Гайсинський спиртовий завод» надійшла постанова державного виконавця Чорного В.В. про накладення арешту на майно боржника від 22 травня 2019 року, в якій встановлено, що боржник ДКСЛГП «Укрспирт» є засновником ряду юридичних осіб, в тому числі і ДП «Гайсинський спиртовий завод». Однак вказана постанова є незаконною і неправомірною з тих підстав, що ДП «Гайсинський спиртовий завод» є юридичною особою, заснованою на державній власності, яка не несе відповідальність за зобов`язаннями держави та Органу управління майном. Заявник є самостійним унітарним підприємством не пов`язаним з боржником жодними правовідносинами, а тому накладення арешту на майно підприємства порушує його права та інтереси.

На підставі викладеного ДП «Гайсинський спиртовий завод» просило суд визнати протиправними дії державного виконавця Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Чорного В.В. щодо винесення постанови про арешт майна боржника від 22 травня 2019 року ВП № 52030444 та скасувати вказану постанову державного виконавця.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2019 року скаргу задоволено частково.

Скасовано постанову державного виконавця Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Чорного В.В. про арешт майна боржника від 22 травня 2019 року ВП № 52030444 в частині арешту майна ДП «Гайсинський спиртовий завод».

В задоволенні іншої частини вимог скарги відмовлено.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, державний виконавець Чорний В.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильного застосування норм матеріального права.

Як на підставу своїх вимог зазначив, що в ході проведення виконавчих дій було встановлено, що у боржника відсутнє будь-яке майно, на яке можливо звернути стягнення, відтак у відповідності до статті 10 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачена можливість накладення арешту на цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, що належать боржнику, державним виконавцем винесено постанову з дотриманням вимог статі 56 цього Закону без накладення арешту саме на майно заявника.

Відзиви на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

За правилом частин першої, четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що на виконанні державного виконавця Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Чорного В.В. перебуває виконавче провадження № 52030444 з виконання виконавчого листа № 761/5116/14-ц, виданого 19 червня 2014 року Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ДКСЛГП «Укрспирт» () на користь ТОВ «Гекгель Вин Завод» боргу у сумі 1 663 202,39 грн.

У межах зазначеного виконавчого провадження 22 травня 2019 року державним виконавцем було винесено постанову, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику КСЛГП «Укрспирт», у тому числі майнові права в ДП «Гайсинський спиртовий завод» () на тій підставі, що боржник є засновником зазначеного державного підприємства.

Згідно із копією статуту ДП «Гайсинський спиртовий завод», підприємство засноване на державній власності, входить до складу Вінницького обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Поділляспирт», державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості (далі - концерн «Укрспирт») і підпорядковане Міністерству аграрної політики України (далі - Орган управління майном). Підприємство є державним унітарним комерційним підприємством. Підприємство є юридичною особою по законодавству України. Підприємство має самостійний баланс, валютний та інші рахунки в установах банків, печатки із своїм найменуванням та символікою, кутовий штамп, товарний та фірмовий знаки, інші аксесуари. Підприємство не несе відповідальність за зобов`язаннями держави та Органу управління майном, а Орган управління майном і держава не несуть відповідальність за зобов`язаннями підприємства (пункти, 1.1, 1.3, 1.4, 1.7).

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку, що державним виконавцем Чорним В.В. накладено арешт на майно юридичної особи, яка не несе відповідальність за зобов`язаннями боржника у виконавчому провадженні, а тому наявні передбачені законом підстави для задоволення вимог скарги щодо скасування постанови в частині арешту майна заявника.

Проте колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком, адже вирішуючи питання щодо законності постанови державного виконавця, суду першої інстанції перш за все треба було з`ясувати юрисдикційність даного спору суду загальної юрисдикції.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Згідно зі статтею 1 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) (тут і далі у редакції, чинній на час подання скарги на дії державного виконавця) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 15 Закону № 1404-VIII визначено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як вбачається з матеріалів справи, ДП «Гайсинський спиртовий завод» оскаржує дії державного виконавця, вчинені у межах виконавчого провадження, в якому воно не є стороною.

Ураховуючи те, що ДП «Гайсинський спиртовий завод» не є стороною зазначеного вище виконавчого провадження № 52030444, яке безпосередньо пов`язане із предметом оскарження, воно не наділене процесуальним правом щодо оскарження дій державного виконавця щодо накладення арешту на майно боржника в порядку цивільного судочинства.

Пунктом 7 частини першої статті 4 КАС України (тут і далі у редакції, чинній на час подання скарги на дії державного виконавця) встановлено, що суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Частиною першою статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені й Законом № 1404-VIII, згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

З урахуванням вищенаведеного можна зробити висновок, що відповідно до частини першої статті 287 КАС України та Закону № 1404-VIII даний спір повинен розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постановах від 30 травня 2018 року у справі № 815/2255/16 (провадження № 11-177апп18), від 27 березня 2019 року у справі № 823/359/18 (провадження № 11-1470апп18) та від 5 червня 2019 року у справі № 676/5081/16-ц (провадження № 14-547цс18) та в силу положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні судами норм права до аналогічних правовідносин вони підлягають обов`язковому врахуванню.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

У рішенні від 22 грудня 2009 року у справі «Безимянная проти Росії» (заява № 21851/03) ЄСПЛ наголосив, що «погоджується з тим, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту».

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

За пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, ухвала суду про часткове задоволення скарги підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255, частин першої, другої статті 377 ЦПК України і це не є порушенням права на справедливий судовий захист й не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Разом з тим, відповідно до положень частини першої статті 256 ЦПК України, колегія суддів роз`яснює заявнику, що розгляд даної категорії справ віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

На виконання вимог статей 141, 142, 255, 452 ЦПК України з ДП «Гайсинський спиртовий завод» стягуються документально підтверджені судові витрати, понесені Шевченківським РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві у межах даної справи, а саме 1 921 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 377, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Чорного Володимира Вікторовича задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2019 року скасувати.

Провадження у справі за скаргою державного підприємства «Гайсинський спиртовий завод» на постанову державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Чорного Володимира Вікторовича про накладення арешту на майно боржника, заінтересовані особи: боржник - державний концерн спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт», стягувач - товариство з обмеженою відповідальністю «Гекгель Вин Завод», закрити.

Роз`яснити державному підприємству «Гайсинський спиртовий завод», що воно має право в порядку, визначеному частиною першою статті 287 КАС України, звернутися із позовною заявою до адміністративного суду, якщо вважає, що діями державного виконавця порушено його права чи інтереси.

Стягнути з державного підприємства «Гайсинський спиртовий завод» на користь Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві 1 921 грн (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну гривню) сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: С.О. Журба

К.П. Приходько