Справа №173/2664/19
Провадження №2/173/154/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого - судді Петрюк Т.М.

При секретареві - Рудовій Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального провадження, в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Пушкарівскої сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог: комунальне підприємство «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації», державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори, про визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

29.10.2019 року до суду звернулася позивач ОСОБА_1 , з позовом про визнання права власності до відповідача Пушкарівскої сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог КП «Верхньодніпровське БТІ», державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30.10.2019 року відкрите провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовче судове засідання на 04.12.2019 року.

04.12.2019 року закінчене підготовче судове засідання. Справу призначено до розгляду на 04.12.2019 року.

04.12.2019 року в судовому засіданні оголошено перерву до 18.12.2019 року.

18.12.2019 року розгляд справи відкладений до 21.01.2020 року

Згідно уточненої позовної заяви позивач просить визнати за нею право власності на 58/100 частки в садибному житловому будинку літера А-1 площею 102. 4 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами , розташованому за адресою: АДРЕСА_1 і на 42/100 частки в садибному житловому будинку літера А-1 площею 102. 4 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 01 лютого 1979 року вона отримала в дар 9/50 частини житлового будинку садибного типу з відповідними господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування, посвідченого 01.02.1979 року № 191 Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою.

Її мати, ОСОБА_2 , володіла на момент смерті 24/50 частинами житлового будинку садибного типу з відповідними господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Верхньодніпровською міською радою 26.10.1978 року за рішенням № 67 від 22.06.1978 року і свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 30.10.1978 року реєстровий номер № 2333 Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою.

17/50 частинами будинку садибного типу з відповідними господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 володів ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 30.10.1980 року за реєстровим номером 2-1729 Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою.

При проведенні інвентаризації було виявлено, що 17/50 частини будинку садибного типу з відповідними господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , зруйнована і технік вносить зміни до інвентарної справи. При цьому ОСОБА_3 , отримав дозвіл на будівництво нового житлового будинку на іншій земельній ділянці за адресою АДРЕСА_2 .

Внаслідок таких дій житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 належить їй, ОСОБА_1 , і ОСОБА_2 , відповідно їх часток (9/50 і 24/50 частини) і окремої одиниці на тепер немає, оскільки вони своєчасно не звернулись до КП «Верхньодніпровське БТІ» для внесення змін у правовстановлюючі документи та не отримали правовстановлюючого документу на будинок в цілому.

ІНФОРМАЦІЯ_1 її мати ОСОБА_2 , померла.

Вона у встановлений строк звернулась до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і про видачу свідоцтва про право на спадщину, але постановою державного нотаріуса Верхньодніпровської районної державної нотаріальної контори від 02.08.2019 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв`язку з тим, що неможливо встановити, яка саме частина житлового будинку з господарськими спорудами належить померлій ОСОБА_2 , що й стало підставою звернення до суду.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала за підставами, викладеними в позовній заяві. В подальшому в судові засідання не з`являлась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутність.

Відповідач - представник Пушкарівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність, згідно якої проти задоволення позовних вимог не заперечували.

Треті особи, що не заявляють самостійних вимог: представник комунального підприємства «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації» і державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори в с удове засідання не з`явились. Подавши заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Між сторонами виникли правовідносини, що виникають із права власності на нерухоме майно в тому числі і в порядку спадкування. Способом захисту порушених цивільних прав позивачем визначено визнання права власності, з яким погоджується суд. Даний спосіб захисту порушених прав передбачений ст. 16, ЦК України.

Судом встановлено, що 01 лютого 1979 року позивач отримала в дар 9/50 частини житлового будинку садибного типу з відповідними господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування, посвідченого 01.02.1979 року № 191 Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою що підтверджується копією договору дарування.

Мати позивача, ОСОБА_2 , володіла на момент смерті 24/50 частинами житлового будинку садибного типу з відповідними господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Верхньодніпровською міською радою 26.10.1978 року за рішенням № 67 від 22.06.1978 року і свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 30.10.1978 року, реєстровий номер № 2333 Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою, що підтверджується копіями свідоцтв.

17/50 частинами будинку садибного типу з відповідними господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 володів ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 30.10.1980 року за реєстровим номером 2-1729 Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою, що підтверджується копією договору.

При проведенні інвентаризації було виявлено, що 17/50 частини садибного типу з відповідними господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3 ,. зруйнована і технік вносить зміни до інвентарної справи. При цьому ОСОБА_3 , отримав дозвіл на будівництво нового житлового будинку на іншій земельній ділянці за адресою АДРЕСА_2 .

Судом встановлено, що житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 належить позивачу ОСОБА_1 , і належав матері позивача - ОСОБА_2 , відповідно їх часток (9/50 і 24/50частини), тобто на праві спільної часткової власності. Проте будинок не виділений в окрему одиницю оскільки позивач та її покійна мати своєчасно не звернулись до КП «Верхньодніпровське БТІ» для внесення змін у правовстановлюючі документи і не отримали правовстановлюючого документу на будинок, як самостійну одиницю.

ІНФОРМАЦІЯ_1 мати позивача ОСОБА_2 , померла, що підтверджується копіями свідоцтв про смерть, про народження і про укладення шлюбу.

Позивач у встановлений строк звернулась до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і про видачу свідоцтва про право на спадщину, що залишилась після смерті матері, але постановою державного нотаріуса Верхньодніпровської районної державної нотаріальної контори від 02.08.2019 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв`язку з тим, що неможливо встановити, яка саме частина житлового будинку з господарськими спорудами належить померлій ОСОБА_2 .

Статтею 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав та основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною радою України від 17.07.1997 року, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавленим своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом та загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК - право власності вважається набутим правомірним, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом встановлено, що у матері позивача за життя виникло право власності на 24/50 частинами житлового будинку садибного типу з відповідними господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Верхньодніпровською міською радою 26.10.1978 року за рішенням № 67 від 22.06.1978 року і свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 30.10.1978 року реєстровий номер № 2333 Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою.

А у позивача виникло право власності на 9/50 частини житлового будинку садибного типу з відповідними господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування, посвідченого 01.02.1979 року № 191 Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою

В подальшому в результаті технічних змін, третя частина будинку взагалі припинила своє існування, а позивач та її покійна мати своєчасно не звернулись до компетентних органів для впорядкування свого права власності на домоволодіння, яке залишилось у їх власності.

Відповідно до акту розрахунку часток на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , наданого КП «Верхньодніпровське БТІ» , судом встановлено, що на даний час ОСОБА_1 , в зазначеному домоволодіння належить частка 58/100, яка складається з наступних будівель та споруд: в житловому будинку літ. А-1: прихожа 2-4 площею 12.5 кв.м., жила 2-5 площею 6.4 кв.м., жила 2-6 площею 8,1 кв.м., жила 2-7 площею 16.7 кв. м; сіни літера а'-1 ( кухня 2-2 площею 6.0 кв.м. ванна 2-3 площею 3.8 кв.м); тамбур літера а-ІV-1 (коридор 2-1 площею 6.0 кв.м.); навіс а-V-1, вбиральня літ Т-1; погріб з шийкою літ В-1; кладова для інвентаря літ. Ж'-1; літня кухня Н-1; сарай літ. С-1; гараж літ О-1; оглядова яма о/я; козирок о-1; навіс літера П-1; навіс літера Р-1; літній душ літера -З-1, загальна площа 59.5 кв.м., в тому числі житлова, 31.2 кв.м. споруди: колодязь к-1; водогін №4; мощення ІІ; паркан №10, хвіртка № 11,№14, ворота № 12, огорожа №13, №15, знаходяться в загальному користуванні із ОСОБА_2 ..

Померлій ОСОБА_2 , в домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 належало 42/100 частини, які складаються із наступного: в житловому будинку літера А -1 жила 1-4 площею 9.3 кв.м.,. жила 1-5 площею 9.6 кв.м.; прибудова літера А'-1 прихожа 1-3 площею 14.3 кв.м.; сіни а''-1 (коридор 1-1 площею 4.8 кв.м., санвузол топочна 1-2 площею 4.9 кв.м), козирок а-VІ-1; літня кухня літера Б-1; прибудова до літньої кухні літера Е-1; сарай літера Г-1; сарай -землянка Ж-1; загальна площа в користуванні ОСОБА_2 , 42.9 кв.м.. в тому числі жила 18.9 кв.м., Споруди: колодязь к-1, водогін № 4, паркан № 10 хвіртка № 11, 14, ворота № 12, огорожа № 13, 15, мощення ІІ перебували в загальному користуванні із ОСОБА_1

Підстави припинення права власності передбачені ст. 346, 378 ЦК України, ст. 140 ЗК України, але ці норми не містять таку правову підставу припинення права власності, як зміна правового статусу спадкового майна та його переобладнання.

В відповідно до ст. 392 ЦК України - власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємці за законом чи за заповітом мають право прийняти спадщину або не прийняти її.

Судом встановлено, що позивач є донькою померлої ОСОБА_2 що підтверджується копією свідоцтва про народження та про укладення шлюбу та спадкоємцем за законом першої черги. Бажає прийняти спадщину після смерті матері. В зв`язку з чим звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Інших спадкоємців судом не встановлено.

Відповідно до ч.2, 3 Постанови Пленуму верховного суду України 30.05.2008 N 7 Про судову практику у справах про спадкування - Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Так як нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у позивача виникло право на захист своїх порушених прав шляхом подання позову про визнання права власності в судовому порядку.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за можливе визнати за позивачем ОСОБА_1 , право власності на садибний житловий будинок літера А-1 площею 102. 4 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами , розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: на 58/100 частки в садибному житловому будинку літера А-1 площею 102. 4 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами , розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , які належать останній на підставі договору дарування та на 42/100 частки в садибному житловому будинку літера А-1 площею 102. 4 квм.. з господарськими будівлями та спорудами , розташованому за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 769.00 грн., суд вважає за можливе покласти на позивача, так як судом не встановлено вини відповідача, щодо порушення прав позивача .

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до Пушкарівскої сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог: комунальне підприємство «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації», державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори, про визнання права власності - задовольнити

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованою за адресою АДРЕСА_3 , право власності на садибний житловий будинок літера А-1 площею 102. 4 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: на 58/100 частки в садибному житловому будинку літера А-1 площею 102. 4 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами , розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованою за адресою АДРЕСА_3 на підставі договору дарування і на 42/100 частки в садибному житловому будинку літера А-1 площею 102. 4 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1

Витрати по сплаті судового збору в сумі по 768.40 грн. покласти на позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованою за адресою АДРЕСА_3

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Відповідно до п. 15.5 розділу ХШ Перехідні положення ЦПК України апеляційна скарга подається через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області до приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність із редакцією Цього кодексу

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 21.01.2020 року

Суддя Петрюк Т.М.

Зареєстроване: 21.01.2020 року

Оприлюднене : 27.01.2020 року

Дата набрання законної сили: 21.02.2020 року