Провадження № 2/638/313/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Аркатової К.В.,

секретаря Рижикової В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з неповнолітньою дитиною, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просить зобов`язати відповідача усунити перешкоди у спілкуванні з дитиною; визначити спосіб участі у спілкування з дитиною шляхом систематичних побачень з 19:00 год. кожної середи, суботи та неділі; зобов`язати відповідача надавати точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомляти негайно про це позивача особисто. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 08.12.2017 року шлюб між сторонами розірвано, від шлюбу мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Між позивачем та сином теплі відносини, наразі син проживає з матір`ю, в квартирі ОСОБА_1 . Мати дитини незаконно забороняє сину відповідати на телефонні дзвінки, та будь-яким чином спілкуватися з позивачем, дитина часто залишається вдома сама, за час шлюбу відповідач часто зловживала та продовжує зловживати спиртними напоями, всі намагання нормальним, мирним шляхом врегулювати даний спір призводять лише до конфліктів, оскільки відповідач перешкоджає у спілкуванні з дитиною, штучно створює обставини нормальних зустрічей. Жодних обставин, які б давали підстави вважати, що спілкування позивача з дитиною спричинить шкоду сину не існує. Створення перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні з дитиною порушує права батька та суперечить інтересам дитини.

У відзиві на позовну заяву відповідач заначила про необґрунтованість позовних вимог. Позивач більше двох років не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, не приймає участі у вихованні дитини, здійснював неправомірні дії по відношенню до відповідача на очах у дитини. Син зареєстрований та проживає з відповідачем, позивач не спілкується з дитиною, подарунків дитині не робить, спиртними напоями відповідач не зловживає, квартира є спільним майном, а більша частина грошових коштів, за які придбавалась квартира були особистими коштами відповідача, а відтак просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи надав висновок з зазначенням доцільності встановлення порядку участі позивача у вихованні дитини визначивши час: перша, третя субота місяця та друга, четверта неділя місяця з 12.00 до 20.00. год. за згодою дитини.

У судове засідання учасники справи не з`явились, представник позивача та третьої особи просила розглядати справи за їх відсутності, відповідач причин неявки не повідомила, про слухання справи повідомлена належним чином, клопотань про відкладення слухання справи не надходило.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

У відповідності до ст.ст. 13,81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 08.12.2017 року шлюб між сторонами розірвано (справа №638/13714/17). Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . За наданими копіями квитанцій позивачем у 2017, 2018 рр. сплачувались комунальні послуги. За витягом з Державного реєстру речових прав квартира АДРЕСА_1 на праві власності належить позивачу. На адвокатський запит класний керівник та директор ОШШ 13 ст.№15 повідомили, що за період з 01.09.2014 року відвідує батьківські збори мати дитини, приводить та забирає зі школи також мати, батька дитини жодного разу класний керівник не бачив. За повідомленням КЗ «дошкільний навчальний заклад (ясла-садочок) №450 компенсуючого типу Харківської міської ради» за період з 21.09.2009 року по 01.07.2014 рік батька дитини вихователь бачила кілька разів. В листі від 30.11.2017 року за №1462 головний лікар КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №14» зазначила, що вдома та до поліклініки дитину супроводжує мати, яка здійснює догляд та лікування дитини. За рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова по справі №638/19387/17 ухвалено стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини у розмірі ј частки з усіх видів заробітку щомісячно. Згідно сертифікату №869086 відповідач ознак наркологічних захворювань немає.

Суд не приймає посилання позивача на зловживання відповідачем спиртними напоями, оскільки жодних доказів на підтвердження цієї обставину суду не надано.

Щодо посилань відповідача на рішення суду №638/19387/17 суд зазначає наступне. Вказаним рішення визначено розмір аліментів, які підлягають стягненню на утримання дитини, при цьому статтею 265 ЦПК України визначено зміст рішення суду, зокрема рішення суду складається з вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин. В описовій частині рішення зазначаються стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. У мотивувальній частині рішення зазначаються: 1) фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; 2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення. При цьому питання участі батьків у вихованні дитини не вирішувалось, а лише розмір аліментів необхідний для розвитку дитини.

Посилання відповідача на висновок експерта №09-1652/2018 щодо нанесення тілесних ушкоджень позивачем передчасний, оскільки вказаним висновком в рамках не завершеної кримінальної справи №0006074 визначено лише ступінь та характер отриманих тілесних ушкоджень, при цьому за правовим принципом презумції невинуватості особа не винна, поки її вину не доведено у порядку, передбаченому законодавством, і встановлено вироком суду, який набрав законної сили. Досудове розслідування за фактом вчинення кримінального правопорушення, не завершилось судовим розглядом, зібрані під час досудового розслідування докази не були піддані аналізові й не оцінені судом, результати такого аналізу та дослідження не знайшли свого викладу у відповідному акті правосуддя.

Згідно з ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою ВР України від 27.02.91 р. N 798-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною 3 статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини, а у статті 18 даної Конвенції зазначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У статті 4 Конвенції «Про контакт з дітьми» від 15 травня 2003р., яка ратифікована Україною Законом № 166-V від 20.09.2006р. та набрала чинності для України з 1 квітня 2007р., зазначено, що дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини.

Статтями 15, 16 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Частиною 2 ст.157 СК України визначено, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Відповідно до ч. 3 ст. 157 СК України, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Оцінюючи надані позивачем докази у підтвердження чинення йому перешкод у спілкуванні з сином, суд приходить до висновку про необґрунтованості вимог в цій частині, оскільки позивачем не надану суду жодного доказу на підтвердження цим обставинам, саме по собі звернення до служби у справах дітей не свідчить про порушення прав позивача в цій частині.

Відповідно до частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК).

За висновком Департаменту служб у справах дітей ОСОБА_1 на наркологічному та психоневрологічному обліку не перебуває, за актом обстеження житлових умов за місцем реєстрації дитини створено належні умови для перебування.

Верховний Суд в постанові від 01.07.2020 року по справі № 138/96/17 зазначив, що визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини. Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Дитина є суб`єктом права і незважаючи на вікову категорію, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.

При цьому суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (частина третя статті 171 СК України).

Враховуючи викладене, оскільки дитина не висловлювала думку щодо участі батька у спілкуванні з ним та у його вихованні, суд не встановив на підставі належних та допустимих доказів, що психоемоційний стан дитини свідчить про те, що спілкування з батьком поза його бажанням не відповідає найкращим інтересам дитини, а отже суд не погоджується з висновком Служби у справах дітей в частині визначення побачень з дитиною за її згодою.

Разом з тим, суд звертає увагу, що позивач просить встановити систематичні побачення з сином з 19:00 год. кожної, середи, суботи та неділі, при цьому зазначає час яким обмежується зустріч з дитиною, враховуючи вік дитини суд вважає за доцільне погодитись з висновком Служби у справах дітей в частині визначення дня та часу зустрічей з дитиною.

З метою забезпечення визначених способів участі позивача у вихованні дитини суд приходить до висновку про зобов`язання відповідача повідомляти позивача про фактичне місце навчання та проживання дитини, в частині повідомлення негайно зміни проживання дитини чи навчання, позивачем не обґрунтовано вказану вимогу.

Керуючись ст. ст. 153,157,159 СК України,ст.ст. 12, 13, 81, 263-265,268,273,354,355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (зареєстрований: АДРЕСА_2 , адреса для листування: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 ), третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради (м.Харків, вул.Сумська, 78) про усунення перешкод у спілкуванні з неповнолітньою дитиною задовольнити частково.

Визнати спосіб участі батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення побачень першої, третьої суботи місяця та другої, четвертої неділі місяця з 12.00 год. до 20.00 год.

Зобов`язати ОСОБА_2 , за день до дня зустрічі батька з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надавати ОСОБА_1 інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання дитини.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий