КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 754/4905/19 Головуючий у 1 інстанції: Панченко О.М.
провадження № 22-ц/824/5331/2020 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 липня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Желепи О.В., Кулікової С.В.,

при секретарі Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Київської міської ради на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 06 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , заінтересована особа: Дев`ята Київська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, яку уточнив в ході розгляду та просив встановити факт його постійного проживання однією сім`єю у період від квітня 2012 року з ОСОБА_2 .

Заява обґрунтована тим, що у 2012 році він забрав проживати до себе свого дядька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та тітку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , так як після смерті їх сина ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шепетівського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області 14 березня 2012 року, їм було дуже важко доглядати за собою.

Зазначав, що забрав ОСОБА_3 проживати разом із собою, тому що він є рідним братом його батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер син дядька - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 . Син їх не був одружений, дітей не мав і заявник їздив та особисто забирав тіло померлого у Шепетівську виправну колонію Хмельницької області (98) і також здійснював його поховання, що підтверджується договором-замовленням надання додаткових ритуальних послуг від 13.03.2012 року, який оформлений на ім`я ОСОБА_1 .

Вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер його дядько ОСОБА_3 і його поховання здійснював заявник, що підтверджується договором-замовленням №10.2557 П на організацію та проведення поховання від 10.02.2017 року, укладений ОСОБА_1 та Ритуальною службою СКП «Спецкомбінат ПКҐЇО» та договором-замовленням №198 про придбання-оформлення предметів і послуг похоронного призначення, довідкою про причину смерті від 09 лютого 2017 року, довідкою про поховання померлого громадянина на кладовищі м. Києва від 12.02.2017 року.

ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_2 і її поховання також здійснив ОСОБА_1 , що підтверджується договором №б/н на придбання-оформлення предметів і послуг похоронного призначення, довідкою про причину смерті №942 від 01 вересня 2018 року, та довідкою про одержання праху №2.100559К.

Померла ОСОБА_2 проживала разом із заявником за адресою: АДРЕСА_1 , так як часто хворіла і за нею необхідно було здійснювати догляд. Останнім часом здоров`я підводило і зважаючи на її похилий вік, вона страждала на підвищений тиск, тому після поховання її сина вона разом з чоловіком переїхала проживати до заявника у квітні 2012 року і з того часу вони спільно проживали однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство та мали взаємні права та обов`язки. ОСОБА_1 доглядав та піклувався за своїми дядьком та тіткою і з того часу їх стосунки стали ще більш родинними та вони разом жили до моменту її смерті однією сім`єю.

Приймаючи спадщину після смерті тітки, ОСОБА_1 звернувся до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори з відповідною заявою у визначений законом строк, проте нотаріус видав йому постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії 07.03.2019 року, мотивуючи тим, що заявник не міг підтвердити свої родинні відносини з померлою.

Тому, ОСОБА_1 був вимушений звернутися до суду та просив встановити факт його постійного проживання однією сім'єю зі спадкодавцем - тіткою ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , у період від квітня 2012 року до дня її смерті, а саме, до 31.08.2018 року.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06 травня 2019 року заяву задоволено в повному обсязі.

Встановлено юридичний факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , однією сім'єю у період від квітня 2012 року до день її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_7 .

В апеляційній скарзі Київської міської ради з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким відмовити у задоволенні заяви.

Скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції повинен був залучити апелянта до розгляду справи, оскільки відсутні інші спадкоємці після смерті ОСОБА_2 . Також, зазначено, що заявником не надано доказів щодо нарахування плати за комунальні послуги на ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , як це передбачено ст.156 ЖК УРСР. Крім того, відсутні докази, які б підтверджували спільний сімейний бюджет ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , спільні заощадження, облаштування їхнього сімейного побуту, ремонт квартири, інтернету, фотокартки тощо.

ОСОБА_1 подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення Деснянського районного суду м. Києва від 06 травня 2019 року. Зазначає, що Київська міська рада не проявила себе як спадкоємець і не надала доказів, що є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції вважав доведеним факт постійного проживання заявника зі спадкоємицею однією сім`єю у період з квітня 2012 року по день її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_7 , врахував всі обставини і оцінив всі отримані докази з точки зору справедливості, добросовісності закріплених в ст.3 ч.1 п.п.5,6 ЦК України та неприпустимості позбавлення особи права на судовий захист, відповідно до вимог ст.293 ЦПК України шляхом підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Проте, рішення суду першої інстанції зазначеним вище вимогам закону не відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що у 2012 році ОСОБА_1 забрав проживати до себе свого дядька ОСОБА_3 та тітку ОСОБА_2 , оскільки після смерті їх сина ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , їм було дуже важко доглядати за собою.

ОСОБА_3 є рідним братом його батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер син дядька - ОСОБА_4 , син був не одружений, дітей не мав, ОСОБА_1 їздив особисто та забирав тіло померлого у Шепетівську виправну колонію Хмельницької області (98) і здійснював його поховання.

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер його дядько ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_6 - ОСОБА_2 , і їх поховання також здійснював заявник.

Встановлено, що померла ОСОБА_2 проживала разом із заявником за адресою: АДРЕСА_1 , так як часто хворіла і за нею необхідно було здійснювати догляд. Останнім часом здоров`я підводило, зважаючи на її похилий вік, вона страждала на підвищений тиск, тому після поховання її сина вона разом з чоловіком у квітні 2012 року переїхала проживати до ОСОБА_1 , і з того часу вони спільно проживали однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство та мали взаємні права і обов`язки. Заявник доглядав та піклувався за своїми дядьком та тіткою, з того часу їхні стосунки стали ще більш родинними і вони разом жили до моменту її смерті однією сім`єю.

Тому, приймаючи спадщину після смерті тітки, ОСОБА_1 звернувся до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори з відповідною заявою у визначений законом строк, проте нотаріус видав йому постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії 07.03.2019 року, мотивуючи тим, що заявник не міг підтвердити свої родинні зв`язки з померлою.

Згідно ч.1, 2 ст.19 ЦПК України cуди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

За змістом ст. 293, 294 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

За положеннями ч.6 ст. 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

За ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293, ст. 315 ЦПК України та роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від

31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Мотивуючи заяву про встановлення факту проживання однією сім`єю, ОСОБА_1 вказував, що приймаючи спадщину після смерті тітки він звернувся до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори з відповідною заявою, тобто встановлення даного факту необхідно йому було для належного оформлення права на спадщину.

Як вбачається з тверджень апелянта, про вказане рішення Київська міська рада дізналася з цивільної справи 760/28936/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, яка розглядається в Солом`янському районному суді міста Києва.

Відповідно до пункту п`ятого Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов`язаний провести підготовчі дії, зокрема, з`ясувати, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, у необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Згідно зі статтями 5, 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Київська міська рада є органом місцевого самоврядування, що представляє територіальну громаду м. Києва та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження органу місцевого самоврядування.

Оскільки відсутні інші спадкоємці за законом та за заповітом після смерті ОСОБА_2 , заінтересованою особою по справі мала бути Київська міська рада.

Проте, суд першої інстанції не залучив до розгляду даної справи заінтересовану особу - територіальну громаду міста Києва в особі Київської міської ради, в результаті чого Київська міська рада була позбавлена можливості брати участь у розгляді справи щодо встановлення факту проживання однією сім`єю, брати участь у дослідженні доказів, давати усні та письмові пояснення, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникали під час судового розгляду, і заперечувати проти клопотань, доводів, міркувань інших осіб тощо.

Київська міська рада не погоджується з даним рішенням, вважає його незаконним, необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку виник спір про право на спадщину.

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За ч.1 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та залишити позов ОСОБА_1 без розгляду.

Також, слід роз`яснити ОСОБА_1 право на звернення до суду на загальних підставах, в порядку позовного провадження.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Київської міської радизадовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 06 травня 2019 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 , заінтересована особа: Дев`ята Київська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 13 липня 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: