СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 4-с/759/108/20
ун. № 759/3688/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Бабич Н.Д.,

за участю секретаря судового засідання - Волошина А.О.,

стягувача - ОСОБА_1 ,

особи, дії якої оскаржуються, - Тарасенка В.О. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві скаргу ОСОБА_3 на дії головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тарасенка Вадима Олексійовича, заінтересована особа: ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 56700590, -

ВСТАНОВИВ:

06.04.2018 року Святошинським районним судом м.Києва видано судовий наказ за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей з ОСОБА_3

06.04.2020 р. скаржник ОСОБА_3 звернувся до суду з скаргою на дії головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Тарасенка Вадима Олексійовича, заінтересована особа: ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №56700590, яка мотивованона тим, що державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Тарасенком В.О., винесено постанову від 01.03.2019 р. про встановлення тимчасового обмеження боржника - ОСОБА_3 у праві керування транспортними засобами, яку він вважає протиправною та просить скасувати, зазначивши при цьому, що з 2015 р., він опікується дітьми, автомобіль йому потрібен в його діяльності. Зазначивши при цьому, що оскаржувану постанову він не отримав, як і не отримав постанову про відкриття виконавчого провадження. На переконання скаржника у нього заборгованості немає, оскільки виконавцем не було направлено постанову про відкриття виконавчого провадження за місцем роботи боржника та стягнення аліментів з заробітної плати, він забезпечував дітей матеріально, та сума на яку він їх забезпечив, є набагато більшою ніж сума заборгованості по сплаті аліментів, а тому оскаржувана постанова є незаконною. Дії виконавця вважає протиправними та просить скасувати оскаржувану постанову.

Ухвалою судді від 13.04.2020 прийнято скаргу до розгляду та призначено судове засідання.

29.05.2020 року від ОСОБА_4 до суду надійшли письмові пояснення на скаргу, в якій вона просила в задоволені скарги відмовити (а.с. 63-68).

В судове засіданні скаржник не з`явився, про час ті місце слухання повідомлявся належним чином, причини неявки не відомі, клопотань про відкладення до суду не надходило.

В судовому засіданні суб`єкт оскарження - головний державний виконавець Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тарасенко В.О. проти задовлення скарги заперечували з підстав її необгрунтованості зазначивши, що він, як виконавець діяв в межах та у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження».

В судовому засіданні заінтересована особа (стягувач) проти задоволення скарги заперечив з підстав її необгрунотованості.

У відповідності до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного нотаріуса, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, заслухавши доводи і заперечення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, матеріали виконавчого провадження №56700590, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правові норми із наведенням мотивів їх застосування.

06.04.2018 року Святошинським районним судом м.Києва видано судовий наказ за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей з ОСОБА_3 .

Як вбачається з виконавчого провадження №56700590, 04.07.2018 року від стягувача ОСОБА_1 надійшла заява про примусове виконання судового наказу. Після надходження вказаної заяви головним державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тарасенком В.О. були вчинені наступні дії по виконанню рішення суду: 09.07.2018 було відкрито виконавче провадження, 31.07.2018 р. винесено постанову про звернення стягнення на майно боржника, 12.09.2018 винесено постанову про арешт майна боржника, 01.03.2019 винесено постанови про арешт коштів боржника та постанову про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України та про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_3 у праві керування трнспортними засобами (а.с. 33-39). Згідно інформації Державної фіскальної служби України та Пенсійного фонду України від 10.07.2018р. боржник ОСОБА_3 доходів не має, податків не сплачує (а.с.120-121).

У відповідності до ч. 3 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

На час винесення державним виконавцем постанови про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_3 у праві керування трнспортними засобами від 01.03.2019 ним було здійснено розрахунок заборгованості по аліментам, яка станом на 01.03.2019р. становила 33 405,87 грн. (за період з 19.03.2018 по 01.03.2019) і перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

Як встановлено судом, даний розрахунок ніким не оспорювався. Протилежного суду не надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження" за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

09.01.2020 року передано матеріали виконавчого провадження з Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області в зв`язку з ліквідацією останнього до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Станом на 01.07.2020 заборгованість по аліментам ОСОБА_3 становить 104 487,97 грн. (а.с.119).

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження №56700590, боржник ОСОБА_3 проігнорував вимоги п.3 ч.5 ст. 19 Закону України "про виконавче провадження" і не подав виконавцю декларацію про доходи та майно боржника.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 18 ЦПК України визначено, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; виконавчих написів нотаріусів; посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до ст.28 згаданого Закону, копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої ст.71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.

Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Скаржник повідомляє, що копії постанови про відкриття виконавчого провадження він не отримав, державним виконавцем тверджень скаржника не спростовано, всупереч вимог ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» в розумінні ст.80 ЦПК України, - суду не надано доказів отримання боржником копії постанови.

Між тим, несвоєчасне направлення боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження, не роз`яснення боржнику його прав та обов`язків, відносяться до порушень, пов`язаних з діяльністю виконавця після відкриття виконавчого провадження та не є підставою для скасування постанов, які винесені у відповідності до ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ч. 2 п. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Встановлено, що державним виконавцем на виконання вимог ч. 1 ч. 2 п. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» винесено 01.03.2019р. постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; та про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY V. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Таким чином, аналізуючи норми діючого законодавства та обґрунтування скаржника, суд дійшов висновку, що скарга є безпідставною, порушень виконавцем не встановлено.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 251 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З огляду на викладене, суд, враховуючи матеріали справи, вимоги законодавства, дійшов висновку, що виконавець діяв в рамках закону, і підстав для задоволення скарги немає. Викладені скаржником обґрунтування не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та спростовані наданими сторонами доказами.

Керуючись ст. ст. 23, 223, 258-259, 260-261, 353, 447, 448, 449 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тарасенка Вадима Олексійовича, заінтересована особа: ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 6700590, - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до Київського апеляційного суду, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали.

Ухвала суду, якщо вона не була оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали виготовлено 13.07.2020р.

Суддя Н.Д. Бабич