Житомирський апеляційний суд
Справа №296/1676/19 Головуючий у 1-й інст. Рожкова О. С.
Категорія 57 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.

суддів: Коломієць О.С., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/1676/19 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Перегуда Анатолій Павлович, до Управління Державної міграційної служби України у Житомирській області про встановлення факту, що має юридичне значення, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 17 жовтня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Рожкової О.С.,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Баку Азербайджанської РСР та у 1988 році разом зі своєю матір`ю ОСОБА_3 Гизи переїхав проживати до України. Так, з 1988 року по 1994 рік він проживав по АДРЕСА_1 . В подальшому він переїхав до м. Житомира, де й постійно проживає до цього часу.

ОСОБА_2 вказує, що факт проживання позивача на території України протягом 1988-1994 років необхідний для підтвердження його належності до громадянства України. Із цією метою він 2 серпня 2018 року звернувся до відповідача з письмовим повідомленням про зобов`язання припинити громадянство Республіки Азербайджан, однак відсутність судового рішення про встановлення факту його проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року позбавляє можливості оформити належність до громадянства України.

Зазначає, що даний факт підтверджується довідкою виконавчого комітету Потіївської сільської ради Радомишльського району, випискою з погосподарської книги, показами свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Вказані докази були досліджені під час рогляду справи №296/5791/18 й рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 14 серпня 2018 року встановлений факт проживання ОСОБА_1 станом на 24 серпня 1991 року на території України та факт його проживання у неповнолітньому віці на території України станом на 13 листопада 1991 року. Проте, постановою суду апеляційної інстанції від 9 січня 2019 року зазначене рішення скасоване з тих підстав, що між сторонами існує спір про право.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_2 просив встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 в неповнолітньому віці на території України з 1988 року по 1994 рік.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 17 жовтня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Зокрема, зазначає, що суд залишив поза увагою ту обставину, що позивач просив встановити факт його проживання на території України, а не наявність прописки в Україні.

Факт його проживання на території України протягом 1988-1994 років підтверджується змістом довідки виконавчого комітету Потіївської сільської ради від 31 травня 2018 року, а також показами свідка ОСОБА_5 .

Окрім того, зазначений юридични факт був встановлений рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 14 серпня 2018 року, яке набрало законної сили 14 вересня 2018 року, проте було скасоване апеляційним судом лише з підстав наявності спору про право.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Баку Азербайджанської Республіки.

Позивач набув громадянство Республіки Азербайджан та 29 грудня 2016 року був документований паспортом громадянина цієї країни.

Встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року позивач обгрунтовує необхідністю оформлення його належності до громадянства України.

Законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України « Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст. 3 цього Закону.

Так, згідно з положеннями п.1,2 ч.1 ст.3 Закону України « Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України ( 24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України « Про громадянство України» ( 13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Частиною 1 статті 8 цього Закону передбачені умови набуття громадянства України за територіальним походженням. Даною нормою, зокрема, передбачено, що особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні ( повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра син чи дочка, онук чи онучка народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України « Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні ( повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки ( УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Відповідно до п.25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території України, що стала територією України відповідно до Закону України « Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) подає до органу Державної міграційної служби України за місцем проживання документи, передбачені підпунктами «а»-«в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

Пунктом 44 цього Положення також передбачено, що у разі відсутності документів, які підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала стала територією України відповідно до Закону України « Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що пітверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Обгрунтовуючи вимоги, позивач надав суду довідку, видану виконавчим комітетом Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області 31 травня 2018 року за №185, яка містить інформацію про те, що він протягом періоду з 1988 року по 1994 рік проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Окрім того, до матеріалів справи долучено виписки з погосподарської книги, у яких зазначено про те, що позивач проживав за даною адресою без реєстрації з 1988 року по 1994 рік. Власником вищезазначеного домогосподарства була ОСОБА_6 .

Вирішуючи спір, суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що вказані докази беззаперечно не підтверджують факт постійного безперервного проживання позивача на законних підставах на території України протягом даного періоду.

В судовому засіданні також був допитаний свідок ОСОБА_5 в.о. старости Потіївської сільської ради, який пояснив, що постійно проживає у с. Облітки з 1966 року та пам`ятає жінку, яка разом зі своїм малолітнім сином періодично відвідувала ОСОБА_6 . Коли позивач звернувся до сільської ради у 2018 році, він впізнав у ньому того дворічного хлопчика, який разом зі своєю матір`ю проживав у домогосподарстві ОСОБА_6 .

Суд обгрунтовано не взяв до уваги покази свідка, оскільки повідомлена ним інформація стосується подій тридцятирічної давнини, що викликає сумнів у її достовірності та точності. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог суду не надано.

Посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що факт проживання позивача на території України протягом періоду з 1988 -1994 років встановлений рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 14 серпня 2018 року, є безпідставним, оскільки зазначене рішення скасоване судом апеляційної інстанції.

Письмове зобов`язання позивача припинити громадянство Республіки Азербайджан в даному випадку не створює жодних правових наслідків та не може бути підставою для задоволення позовних вимог.

Таким чином, підстави для скасування рішення суду відсутні. Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 17 жовтня 2019 року,- без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 21 січня 2020 року.