РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Харечка С.П.,

при секретарі - Гожа Г.В.

з участю позивача ОСОБА_1 , її представника адвоката Демяненко Л.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Амбрелла», треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання недійсним кредитного договору №Ф1-08/63858-110 від 11 вересня 2008 року та додаткової угоди №1 до кредитного договору від 30 жовтня 2008 року з додатком №1 в редакції від 30 жовтня 2008 року ,

Встановив:

До Рівненського міського суд звернулась ОСОБА_1 із позовною заявою до Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Амбрелла», треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання недійсним кредитного договору №Ф1-08/63858-110 від 11 вересня 2008 року та додаткової угоди №1 до кредитного договору від 30 жовтня 2008 року з додатком №1 в редакції від 30 жовтня 2008 року.

В обґрунтування позову вказує, що 11 вересня 2008 року на прохання свого зятя, ОСОБА_3 та його батька, ОСОБА_4 , вона підписала наданий їй філією Північно-Західного регіонального управління «АТ Банк Фінанси та кредит» кредитний договір № Ф1-08/63858 - 110, згідно якого їй нібито надавалася позика в розмірі 164 000 доларів США. Вказує, що майновим поручителем зобов`язання за цим кредитним договором на прохання вищевказаних осіб став її чоловік, ОСОБА_2 , який передав у заставу банку належне йому домоволодіння АДРЕСА_1 та садибну земельну ділянку. Вказує, що рішенням Рівненського міського суду від 03.10.2013 року позов філії Північно-Західне регіональне управління «АТ Банк Фінанси та кредит» до неї, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості був задоволений ,і з врахуванням змін, внесених рішенням апеляційного суду Рівненської області від 02.12.2013 року з відповідачів на користь позивача солідарно стягнуто 4 231 435 грн.10 коп. Рішенням Рівненського міського суду від 20 жовтня 2011 року було відмовлено в задоволенні її позову до ПАТ «Банк Фінанси та кредит » про визнання недійсним кредитного договору №Ф1-08/63858-110 від 11.09.2008 року та додаткової угоди до нього від 30.10.2008 року. Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 22 грудня 2011 року рішення Рівненського міського суду від 20 жовтня 2011 року було залишено без змін. Зазначає, що ухвалою Рівненського міського суду від 28 жовтня 2013 року рішення Рівненського міського суду від 20 жовтня 2011 року було скасовано за нововиявленими обставинами. Вказує, що нововиявленою обставиною став висновок експерта №1-47 від 19 квітня 2013 року згідно якого підписи від її імені на додатковій угоді №1 до кредитного договору №Ф1-08/63858 від 30 жовтня 2008 року ,яка є його невід`ємною частиною, додатку №1 до кредитного договору №Ф1-63858/110 від 11. 09.2008 року в редакції від 30.10.2008 року виконані не нею,а іншою особою. Відповідь експерта є категоричною. Вказує, що підписання нею кредитного договору № Ф1-08/63858 -110 від 11.09.2008 року не відповідало її внутрішній волі , а волевиявлення не було вільним, оскільки вона діяла під впливом психологічного тиску з боку ОСОБА_5 і ОСОБА_6 . Вони переконували їх і працівників банку у тому, що кредитний та іпотечний договір обов`язково буде змінений ,як тільки ними буде оформлено права власності на будинковолодіння АДРЕСА_2 пропонували навіть розписку від брата ОСОБА_7 про відмову від вказаного домоволодіння. Отже, кредитний договір № Ф1-08/63858 -110 від 11.09.2008 року не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, для неї - усі кредитні грошові кошти забрав ОСОБА_3 для своїх особистих цілей. Вказує, що у вересні 2008 року ОСОБА_3 ще раз просив її підписати якісь банківські документи, однак вона відмовилася, оскільки після підписання кредитного договору відчула нещирість у його ставленні до себе та членів її сім`ї. Зазначає, що яка особа підписала додаткову угоду до кредитного договору №Ф1-08/63858-110 від 30.10.2008 року вона може припустити з великою достовірністю: ОСОБА_3 під час розмови з нею визнав цей факт і по даному факту СВ Рівненського MB MBС України в Рівненській області проводиться досудове розслідування, рішення по якому на даний час не прийнято. З врахуванням наведеного, внаслідок обману з боку ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , підписуючи 11.09.2008 року кредитний договір №Ф1-08/63858- 110 від 11.09.2008 року, вона помилялася щодо обставин, які мають істотне значення і ця помилка стосувалася природи даного правочину ,прав та обов`язків сторін. Оскільки, додаткова угода до кредитного договору №Ф1 -08/63858-110 від 30.10.2008 року, яка є його невід`ємною частиною, підписана не нею, а іншою особою, цей договір у сукупності з іншими підставами для визнання його недійсним ,не може залишатися дійсним. У зв`язку з цим звертається до суду з даним позовом.

Позивач та представник позивача повністю підтримали обгрунтування позовних вимог, просили позов задовільнити. Додатково пояснили, що Кредитний договір був укладений шляхом обману та зловживаннми зі сторонни ОСОБА_3 . Кредитний договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків, кредитних коштів вона не отримувала. Зазначають, що позивач також не підписувала Додаткову угоду№1, яка є невідємною частиною до кредитного договору, про що в матеріалах справи свідчить висновок експерта.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» в судове засідання не з`явились, про день та час судового засідання були повідомлені, причини неявки суду не повідомили.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Амбрелла» в судове засідання не з`явились, про день та час судового засідання були повідомлені, причини неявки суду не повідомили.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», в судове засідання не з`явились, про день та час судового засідання були повідомлені, причини неявки суду не повідомили.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явився, про день та час судового засідання був повідомлений, причини неявки суду не повідомив.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явився, однак будучи раніше присутнім в судовому засіданні вказував, що вимоги позову є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Також подав до суду письмові пояснення в яких пояснив, що позивач ОСОБА_1 в дійсності отримала лише 48000 тисяч доларів, які потім передала йому, а решту 100000 тисяч доларів було витрачено на погашення позики його кредиту.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про день та час судового засідання був повідомлений, причини неявки суду не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що в задоволені позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 вересня 2008 року позивач ОСОБА_1 підписала наданий їй філією Північно-Західного регіонального управління «АТ Банк Фінанси та кредит» кредитний договір № Ф1-08/63858 - 110, згідно якого надавалася позика в розмірі 164 000 доларів США.

Майновим поручителем зобов`язання за цим кредитним договором став, ОСОБА_2 , який передав у заставу банку належне йому домоволодіння АДРЕСА_1 та садибну земельну ділянку.

Рішенням Рівненського міського суду від 03.10.2013 року позов філії Північно-Західне регіональне управління «АТ Банк Фінанси та кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості був задоволений ,і з врахуванням змін, внесених рішенням апеляційного суду Рівненської області від 02.12.2013 року з відповідачів на користь позивача солідарно стягнуто 4 231 435 грн.10 коп.

Рішенням Рівненського міського суду від 20 жовтня 2011 року було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Банк Фінанси та кредит » про визнання недійсним кредитного договору №Ф1-08/63858-110 від 11.09.2008 року та додаткової угоди до нього від 30.10.2008 року .

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 22 грудня 2011 року рішення Рівненського міського суду від 20 жовтня 2011 року було залишено без змін.

Ухвалою Рівненського міського суду від 28 жовтня 2013 року рішення Рівненського міського суду від 20 жовтню 2011 року було скасовано за нововиявленими обставинами.

Висновок експерта №1-47 від 19 квітня 2013 року згідно якого підписи від імені ОСОБА_1 на додатковій угоді №1 до кредитного договору №Ф1-08/63858 від 30 жовтня 2008 року, яка є його невід`ємною частиною, додатку №1 до кредитного договору №Ф1-63858/110 від 11. 09.2008 року в редакції від 30.10.2008 року виконані не ОСОБА_1 ,а іншою особою.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 дала суду показання, що перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_3 вона дізналась, що в чоловіка виникли проблеми з грошима. Батько чоловіка і вона просили її батьків щоб вони заставили свій будинок. Батьків вмовили з умовою, що в них є інше нерухоме майно і вони його перезаставлять.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 дав суду показання, що зять ОСОБА_3 та його батько ОСОБА_4 , просив їх взяти кредит під заставу їхнього будинку. Вони погодились, так як їм пообіцяли що не надовго і будинок та земельну ділянку переоформлять на інше майно. Вказує, що кошти ні він ні його дружина в руках не тримали.

Згідно вимог ч. 1ст. 13 ЦПК України,суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ч. 3 ст.12, ч. ч. 1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (статті 6, 627 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 цього Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 541/2246/16-ц (провадження № 61-18545св18) зроблено висновок по застосуванню статей 638, 651, 653, 654 ЦК України та вказано, що «зміна договору за згодою сторін є правочином, спрямованим на зміну цивільних прав та обов`язків. Під формою зміни договору розуміється форма правочину, на підставі якого відбувається зміна договору. Зміна договору призводить до зміни зобов`язання в частині, зокрема, предмета, місця, строків виконання. У разі зміни договору за взаємною згодою сторін зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору і втіленні такої зміни в належну форму».

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18) зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».

Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення (абзац 2 частини першої статті 229 ЦК України).

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

У постанові Верховного Суду України від 29 квітня 2014 року у справі № 3-11гс14 зроблено висновок, що «обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Виходячи із змісту зазначеної норми, правочин визнається вчиненим внаслідок обману у разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю».

ОСОБА_1 , яка є стороною кредитного договору № Ф1-08/63858 - 110 від 11 вересня 2008 року укладеного з філією Північно-Західного регіонального управління «АТ Банк Фінанси та кредит», тому з дня підписання частини цього договору могла довідатись про порушення своїх прав. В договорі визначено істотні умови, предмет та мету договору, строк дії, відсоткову ставку, порядок погашення, сукупну вартість кредиту. На час укладання договору позивач мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, а її волевиявлення було вільним і відповідало внутрішній волі.

Щодо вимоги позивача про визнання додаткової угоди №1 від 30 жовтня 2008 року з додатком №1 в редакції від 30 жовтня 2008 року, яка є невідємною частиною кредитного договору недійсною у звязку з тим, що позивач її не підписувала суд зазначає наступне.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 217 ЦК України передбачено, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження№ 61-2417сво19) зроблено висновок, що «недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».

На підставі викладено, суд приходить до висновку, про позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволення, оскільки позивач не надала до суду доказів, що під час укладення спірного договору були не дотримані норми закону.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 7, 8, 11, 12, 258, 259, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Амбрелла», треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання недійсним кредитного договору №Ф1-08/63858-110 від 11 вересня 2008 року та додаткової угоди №1 до кредитного договору від 30 жовтня 2008 року з додатком №1 в редакції від 30 жовтня 2008 року - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», місце знаходження: 04112, м. Київ, вул. Ігоря Чікорського, буд.8, .

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Амбрелла», місце знаходження: 04112, м. Київ, вул. Ігоря Чікорського, буд.77, .

треті особи без самостійних вимог на предмет спору:

- Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Січових Стрільців, .

- ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

- ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

- ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення виготовлено 11 грудня 2020 року.

Суддя С.П. Харечко