РІШЕННЯ

іменем України

Справа № 285/1862/20

провадження у справі № 2/0285/683/20

08 грудня 2020 року м. Новоград-Волинський

Новоград - Волинський міськрайонний суд Житомирської області

у складі головуючого судді Коцюби О.М.,

за участі секретаря судового засідання Янкової Л.П.,

позивача-відповідача ОСОБА_1 ,

представника позивача-відповідача ОСОБА_2 ,

представника 3-ї особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради як орган опіки та піклування, ОСОБА_5 , про визнання права користування житловим приміщенням, -

встановив:

26.05.2020 року до суду звернулась позивач ОСОБА_1 з позовом до відповідача ОСОБА_4 , про визнання останньої та її неповнолітньої доньки ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житлом по АДРЕСА_1 , та зняття їх з реєстрації.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В 2014 році її син ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_4 уклали шлюб. В зв`язку з укладанням шлюбу, відповідачку як члена сім`ї 11.06.2014 року було зареєстровано в будинку, де вона проживала до 2017 року. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 05.05.2017 року шлюб між її сином та відповідачкою розірваний, і з того часу відповідачка разом з донькою в будинку не проживають без поважних причин. Відповідач не є членом її сім`ї, в будинку не проживає, але продовжує бути зареєстрованою в ньому, добровільно знятися з реєстрації не бажає, що в свою чергу тягне за собою порушення її права на розпорядження майном. Тому змушена була звернутись до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 27.05.2020 року було відкрито спрощене провадження із викликом сторін у судове засідання.

15.06.2020 року до суду надійшла заява ОСОБА_4 із запереченнями проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та зустрічна позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради як орган опіки та піклування, ОСОБА_5 , у якій просила визнати право ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її як законного представника на користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1 шляхом заборони зняття їх з реєстрації в вищевказаному житловому будинку до настання повноліття ОСОБА_6 . Свій позов обґрунтовує тим, що під час шлюбу з ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася донька - ОСОБА_6 . Після народження доньки шлюбні відносини між ними погіршились і, як наслідок, 05.05.2017 року шлюб між ними було розірвано. У зв`язку із загрозою для життя вона з донькою змушені були залишити житло за місцем своєї реєстрації. Враховуючи, що у неї з дитиною немає іншого житла для реєстрації місця проживання, зняття з реєстрації в будинку АДРЕСА_1 спричинить проблеми з нормальним існуванням в суспільстві.

Ухвалою суду від 16.06.2020 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_1 треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради як орган опіки та піклування, ОСОБА_5 , про визнання права користування житловим приміщенням було прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження із первісним позовом.

17.06.2020 року до суду надійшов відзив ОСОБА_4 , у якому вона просила відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

22.07.2020 року до суду надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1 , у якій вона просила визнати, що через відсутність без поважних причин понад один рік ОСОБА_4 та ОСОБА_6 втратили право на користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 .

30.07.2020 року надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, у якому ОСОБА_1 просила відмовити ОСОБА_4 за безпідставністю та необґрунтованістю заявленого позову.

Позивач-відповідач та її представник у судовому засідання первісний позов підтримали у повному обсязі, просили його задовольнити, заперечили проти задоволення зустрічних позовних вимог.

Відповідач-позивач та її представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення первісного позову, просили задовольнити зустрічний позов в повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надіслав заяву, у якій просив справу розглядати у його відсутність, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити за його безпідставністю, первісний позов - задовольнити.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради як орган опіки та піклування, заперечила проти задоволення первісного позову в частині визнання через відсутність понад один рік неповнолітньої ОСОБА_6 як такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 .

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 , на підставі Свідоцтва про право власності на жилий будинок від 19.11.1998 року належить жилий будинок АДРЕСА_1 (а.с.4).

Відповідно до будинкової книги та довідки КП Новоград-Волинської міської ради "Новоград-Волинськжитлосервіс" № 1241 ОСОБА_4 та ОСОБА_6 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14).

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 05.05.2017 № 285/834/17 шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розірвано (а.с. 28).

Також встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 з травня 2017 року за місцем реєстрації не проживає, що підтверджується Актом обстеження депутата Новоград-Волинської міської ради ОСОБА_7 від 21.05.2020 року (а.с 5).

Окрім цього, з пояснень допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_8 встановлено, що через постійні сварки та погрози зі сторони чоловіка - ОСОБА_5 , ОСОБА_4 була змушена покинути житло позивача-відповідача ОСОБА_1 .

У судовому засіданні відповідач-позивач ОСОБА_4 повідомила, що немає наміру вселятися до житло позивача-відповідача, а факт реєстрації їй потрібен для реалізації особистих прав її та дитини (відвідування школи, садочку, лікарні тощо).

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року (справа № 6-709цс16).

Відповідно до статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року N 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі заяви особи, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Отже, виходячи з вище встановлених обставин, враховуючи, що ОСОБА_4 не є членом сім`ї позивачки, не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, будинком з 2017 року не користується, суд приходить до висновку, що відповідачка втратила право на користування житлом, в зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо визнання втративши право на житло малолітньої дитини ОСОБА_6 , то суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , являється донькою ОСОБА_4 , а також онукою позивача-відповідача ОСОБА_1 , чого в судовому засіданні остання не заперечувала.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

За змістом частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Встановлено, що третя особа ОСОБА_5 проживає у спірному будинку та є батьком ОСОБА_6 .

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що малолітня ОСОБА_6 набула право власності або право постійного користування іншим житлом, позивачем-відповідачем не надано.

Таким чином, враховуючи, що дитина наданий час за своїм віком не може самостійно визначати своє місце проживання, є членом сім`ї ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , а сам по собі факт її не проживання у будинку, не може бути безумовною підставою для визнання її такою, що втратила право користування зазначеним житлом, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Щодо зустрічних позовних вимог суд дійшов наступного висновку.

У зустрічному позові позивач просить визнати право ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її як законного представника на користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1 шляхом заборони зняття їх з реєстрації в вищевказаному житловому будинку до настання повноліття ОСОБА_6 .

Відповідачем-позивачем не обґрунтовано яким чином суд може визнавати право на житло шляхом заборони зняття з реєстрації.

Крім цього, задоволення позовної вимоги за текстом: "...заборони зняття їх з реєстрації до настання повноліття ОСОБА_6 " може порушити права невизначеного кола осіб.

Поний текст рішення складено 16.12.2020 року.

На підставі вищевикладеного у задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити за необґрунтованістю.

Керуючись ст. ст. 3, 12, 206, 223, 258, 259, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , що діє від свого імені, а також в інтересах неповнолітньої дитини - ОСОБА_6 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такою, яка втратила право користування житлом, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В частині позовних вимог щодо визнання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житлом, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 1/2 частину сплаченого судового збору, що становить 420 грн. 40 коп.

В задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради як орган опіки та піклування, ОСОБА_5 , про визнання права користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня складання повного тексту рішення.

Головуючий: О.М. Коцюба