П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2020 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 361/1889/19

Номер провадження № 22-ц/824/5346/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В. В., Поліщук Н. В.

за участю секретаря судового засідання - Яворської А. А.,

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 січня 2020 року, постановлену під головуванням судді Сердинського В. С., у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант», ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Татаринцева Євгенія Анатоліївна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М», про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та відновлення запису в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в :

У березні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до Броварського міськрайонного суду Київської областіз позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант», ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Татаринцева Євгенія Анатоліївна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 17 березня 2016 року двохкімнатної квартири загальною площею 87 кв.м., житловою площею 40,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 укладеного між ТОВ «Колекторська компанія «Гарант» та ОСОБА_1 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Татаринцевою Євгенією Анатоліївною, зареєстрований в реєстрі за № 147; скасування в Державному реєстрі речових праві на нерухоме майно: запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо нерухомого майна: двокімнатну квартиру, об`єкт житлової нерухомості загальною площею 87 кв.м., житловою площею 40,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; запис про право власності - 13859022, дата та час державної реєстрації: 17 березня 2016 року 19:31:36, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 12, державний реєстратор: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Татаринцева Євгенія Анатоліївна, підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу квартири, серія та номер 147, виданий 17 березня 2016 року, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Татаринцева Євгенія Анатоліївна, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28923674 від 24 березня 2016 року 19:54:22, форма власності: приватна, розмір частки: 1/1, власники: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , паспорт громадянина України, серія та номер: НОМЕР_2 , виданий 28 березня 2000 року, видавник: Подільське ГУ РУ МВС України в місті Києві, країна громадянства: Україна, адреса: Україна, місто Київ, проспект Свободи, будинок 6, квартира 319; відновлення запису в Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 06 лютого 2008 року, номер запису: 10639 у книзі 24/9 щодо права власності на двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 22026717, запис про право власності погашено в Реєстрі прав на нерухоме майно 24 березня 2016 року 22:29:46 на підставі відкрито розділ в ДРРП № 12; вирішення питання про розподіл судових витрат.

Крім того, у березні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до Броварського міськрайонного суду Київської області із заявою про забезпечення позову шляхом: накладення арешту на об`єкт нерухомості - двокімнатну квартиру загальною площею 87 кв.м., житловою площею 40,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер в ДРРП 12 та належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири № 147 від 17 березня 2016 року; заборони ОСОБА_1 користуватися, володіти та розпоряджатися квартирою загальною площею 87 кв.м., житловою площею 40,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер в ДРРП 12; заборони Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб при виконавчому комітеті Броварської міської ради знімати з реєстрації вже зареєстрованих осіб та реєструвати нових осіб у двокімнатній квартирі загальною площею 87 кв.м., житловою площею 40,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер в ДРРП 12 та належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири № 147 від 17 березня 2016 року.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 січня 2020 року (а.с. 139-142) заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, задоволено частково, заборонено ОСОБА_1 вчиняти певні дії, а саме: звертатися до організацій, що надають житлово-комунальні послуги з заявами про припинення надання комунальних послуг щодо квартири загальною площею 87 кв. м., житловою площею 40,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер в ДРРП 12.

В решті вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, 12 лютого 2020 року ОСОБА_1 надіслав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, постановлення її з порушенням норм процесуального та матеріального права, просив скасувати ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 січня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову, відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що в даній справі предметом судового розгляду є визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 17 березня 2016 року та скасування запису нотаріуса щодо реєстрації права власності на квартиру за відповідачем. Разом з тим, в квартирі, яка є предметом спору жодна особа не зареєстрована, що не було досліджено судом під час ухвалення оскаржуваного судового рішення. Крім того, в оскаржуваній ухвалі суд не зазначає яким чином заборона власнику квартири звертатися до організацій, що надають житлово-комунальні послуги з заявами про припинення надання комунальних послуг щодо квартири, може впливати на виконання рішення про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, з урахуванням того, що позивач в ній не зареєстрований.

Скаржник посилається на те, що постановою Київського апеляційного суду від 07 травня 2019 року по даній справі накладено арешт на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , а відтак, судом вже прийнято рішення щодо застосування заходів забезпечення позову.

Скаржник зазначає, що в 2016 році ОСОБА_3 звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області з аналогічним позовом за яким було відкрито провадження у справі (№ 361/5027/2016-ц), крім того, 07 вересня 2016 року судом постановлено ухвалу, якою заборонено відповідачу вчиняти певні дії, а саме: відчужувати квартиру АДРЕСА_1 та вчиняти будь-які інші дії, зокрема, користуватися, передавати в іпотеку, оренду, управління до прийняття судом рішення по суті.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2017 року заборонено Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб при виконавчому комітеті Броварської міської ради Київської області вчиняти дії щодо реєстрації місця проживання відповідача, а також інших осіб у квартирі АДРЕСА_1 до прийняття судом рішення по суті.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 червня 2017 року заборонено відповідачу та іншим особам вчиняти дії, а саме: щодо виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 до прийняття судом рішення по суті; заборонено Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб при виконавчому комітеті Броварської міської ради вчиняти певні дії, а саме: здійснювати зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 до прийняття судом рішення по суті.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2018 року по справі № 361/5027/16-ц, яке постановою Київського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року залишено без змін, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , відмовлено.

Скаржник зазначає, що таким чином на протязі трьох років його було позбавлено можливості вчиняти дії відносно своєї квартири, а після ухвалення рішення по справі № 361/5027/16-ц, яким ОСОБА_3 було відмовлено у задоволенні позовних вимог, його дружина ОСОБА_2 подала аналогічну позовну заяву з заявою про забезпечення позову, чим обмежує права власника спірної квартири.

Крім того, скаржник зазначає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були подані, зокрема, наступні позовні заяви: про визнання недійсним договору управління (справа № 761/44685/16-ц) - у задоволенні позову, відмовлено; про визнання іпотечного договору недійсним (справа № 361/5745/16-ц) - у задоволенні позову, відмовлено; про визнання частково недійсним іпотечного договору (справа № 361/23/17-ц) - позовну заяву залишено без розгляду; про оскарження нотаріальних дій (справа № 361/291/16-ц) - розглядається; про визнання недійсним договору відступлення права вимоги (справа № 759/14346/16-ц) - у задоволенні позову, відмовлено; про визнання висновку експертної оцінки квартири недійсною (справа № 361/3628/18) - розглядається; про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартир (справа № 361/6003/19) - розглядається; про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири (справа № 361/5027/16-ц) - у задоволенні позову, відмовлено.

На думку скаржника, такий вид забезпечення позову не лише порушує його Конституційні права та обмежує його у праві вчинення дій на певний строк, а й фактично покладає на нього фінансові зобов`язання, оскільки зобов`язує не відмовлятися від комунальних послуг, за які останній буде змушений сплачувати кошти. Крім того, посилання ОСОБА_3 на те, що останній сплачує комунальні платежі, не захищає скаржника від подальшого ухилення від їх сплати, що призведе до утворення заборгованості по житлово-комунальних послугах у скаржника.

Скаржник зазначає, що розгляд даної справи триває більше року і може тривати ще декілька років, що зобов`яже останнього сплачувати комунальні послуги за весь період користування ними позивачем.

На думку скаржника, в оскаржуваній ухвалі не зазначено мотивів з яких суд дійшов висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, не співставлено вимоги заявлені в позовній заяві та спосіб забезпечення позову, а саме клопотання не містить пропозиції щодо зустрічного забезпечення, в зв`язку з чим, підлягало поверненню скаржнику.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 березня 2020 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

15 квітня 2020 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_2 з підтвердженням направлення його копій учасникам справи, в якому остання посилається на необґрунтованість апеляційної скарги та вважає її такою, що не підлягає задоволенню.

На думку ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги зводяться до наступного: вжиті заходи забезпечення позову не пов`язані з предметом спору; у спірній квартирі не зареєстровано жодної особи; заборона власнику квартири відмовлятися від надання комунальних послуг нав`язує останньому та зобов`язує його сплачувати за них.

ОСОБА_2 зазначає, що після укладення договору купівлі-продажу квартири від 17 березня 2016 року вона та ОСОБА_3 продовжують проживати у спірній квартирі та належно сплачувати за житлово-комунальні послуги. Проте, 20 січня 2020 року скаржник звернувся до Броварського РП ПрАТ «Київобленерго» із заявою про відключення електроенергії у спірній квартирі, на підставі якої, в спірній квартирі було здійснено відключення електроенергії. Такі дії, на думку останньої, спрямовані на створення нестерпних умов проживання для неї та її чоловіка, оскільки спірна квартира не має газопостачання, а життєдіяльність забезпечується лише завдяки електропостачанню. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову призвело б до їх вимушеного виселення з даної квартири., що надало б можливість скаржнику проникати до квартири, передавати її в оренду в тому числі з правом викупу.

ОСОБА_2 зазначає, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2018 року, яке постановою Київського апеляційного суду від 06 березня 2019 року залишено без змін, її та ОСОБА_3 виселено з спірної квартири без надання іншого житлового приміщення. Проте, у зв`язку з подачею касаційної скарги на вищевказані судові рішення, 18 квітня 2019 року Верховний Суд зупинив їх виконання. Разом з тим, 13 квітня 2019 року за заявою ОСОБА_1 , вона та ОСОБА_3 були зняті з реєстрації місця проживання, в зв`язку з чим позивач була змушена зареєструватись у будинку, який належить її батьку.

Постановою Верховного Суду від 29 січня 2020 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2018 року, в частині виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 без надання іншого житла, скасовано, чим на думку позивача підтверджено, що останні не втратили право користування спірною квартирою.

Позивач зазначає, що хоча у квітні 2019 року ОСОБА_1 було укладено договір на постачання електроенергії, проте сплачувати за комунальні послуги продовжує вона з чоловіком.

На думку позивача, посилання скаржника в апеляційній скарзі на наявність інших цивільних справ, не мають значення для розгляду даної справи. Крім того, остання вказує на те, що в заяві про уточнення заяви про забезпечення позову вона вказала, що згідно постанови Верховного Суду від 21 серпня 2019 року, відсутність в заяві пропозицій щодо зустрічного забезпечення не може бути підставою для відмови у її задоволенні.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 травня 2020 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні представник скаржника - адвокат Сич О. Ю. підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у ній.

Представник відповідача ТОВ «Колекторська компанія «Гарант», третьої особи ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та третя особа ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином шляхом направлення судових повісток-повідомлень на поштові адреси сторін.

Треті особи: ОСОБА_4 та приватний нотаріус КМНО Татаринцева Є. А. до суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, у зв`язку з чим колегія суддів вважала за можливе розпочати та завершити розгляд справи за відсутності осіб, що не з`явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представника скаржника, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частково задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що захід забезпечення позову у вигляді заборони ОСОБА_1 вчиняти певні дії, а саме: звертатися до організацій, що надають житлово-комунальні послуги з заявами про припинення надання комунальних послуг щодо квартири, яка є об`єктом спору, є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Як встановлено в ході судового розгляду, 20 січня 2001 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб (а.с. 19).

Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, у квартирі АДРЕСА_1 , станом на 28 березня 2017 року зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 20).

05 грудня 2006 року між АБ «Банк регіонального розвитку» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 27/10-721І, згідно умов якого банк надав ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 56 000 доларів США, останній в свою чергу зобов`язався повернути вказані кошти та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 13 % річних та комісійну винагороду. Кінцевий термін повернення кредиту - 04 грудня 2016 року (а.с. 32-36).

05 грудня 2006 року між АБ «Банк регіонального розвитку» та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір № 027/Д39461, згідно умов якого, банку передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_4 (а.с. 38-41), а 10 квітня 2008 року між вищевказаними сторонами укладено додатковий договір № 1 до іпотечного договору, згідно якого, банку в іпотеку передається квартира АДРЕСА_1 (а.с. 42-43).

30 вересня 2015 року між ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та ТОВ «Колекторська компанія «ГАРАНТ» укладено договір № 009 про відступлення прав вимоги (цесії) за кредитним договором № 27/10-721І від 05 грудня 2006 року (а.с. 59-62).

07 грудня 2015 року між ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та ТОВ «Колекторська компанія «ГАРАНТ» укладено договір про відступлення прав за іпотечним договором № 027/ДЗ9461 посвідченим 05 грудня 2006 року приватним нотаріусом КМНО Мельником Р. П., за реєстровим № 4949 (а.с. 64-66).

17 березня 2016 року між ТОВ «Колекторська компанія «ГАРАНТ» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (а.с. 28-31).

Статтею 149 ЦПК України визначено підстави для забезпечення позову, зокрема, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього кодексу заходів забезпечення позову.

Частинами 1, 3 статті 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 2 статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову від 22 грудня 2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обґрунтованого припущення, що незастосування даних заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Крім того, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, суд має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; належність майна відповідачу на праві власності.

Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що між сторонами дійсно виник спір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .

Як вбачається з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вищевказана квартира належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 17 березня 2016 року укладеного між ним та ТОВ «Колекторська компанія «Гарант».

Як вбачається зі змісту позовної заяви та апеляційної скарги, ОСОБА_1 не проживає у вищевказаній квартирі яка належить останньому на праві власності та є предметом спору, житлово-комунальні послуги - не споживає, разом з тим, у вказаній квартирі проживають та споживають житлово-комунальні послуги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які не є власниками квартири та не відносяться до членів сім'ї власника квартири.

Так, заборона власнику квартири звертатися до організацій, що надають житлово-комунальні послуги з заявами про припинення надання таких послуг покладає на нього обов`язок сплачувати за житлово-комунальні послуги, які останній, фактично, не споживає.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав задоволення заяви про забезпечення позову в частині заборони ОСОБА_1 вчиняти певні дії, а саме: звертатися до організацій, що надають житлово-комунальні послуги з заявами про припинення надання комунальних послуг щодо квартира АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, оскаржуване судове рішення не можна назвати законним та обґрунтованим в розумінні ст. 263 ЦПК України, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваної ухвали та постановлення нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 січня 2020 року в частині задоволення заяви - скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант», ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Татаринцева Євгенія Анатоліївна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М», про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та відновлення запису в Реєстрі прав власності на нерухоме майно - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повне судове рішення складено 09 липня 2020 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В.В. Саліхов

Н. В. Поліщук