ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_____________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-9668/10

Провадження № 22-ц/818/886/20

17 січня 2020 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Овсяннікової А.І.,

суддів Коваленко І.П., Сащенко І.С.,

при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 29 листопада 2010 року в складі судді Скотаря А.Ю. та на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 березня 2011 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У 2010 році Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 29 листопада 2010 року позовні вимоги задоволено.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 17 березня 2011 року рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 23 грудня 2019 року заяву ОСОБА_6 задоволено частково та відновлено втрачене судове провадження у цивільній справі № 2-9668/10 за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

У грудні 2019 року ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 ( договір про надання правничої допомоги від 19 листопада 2018 року) подала апеляційну скаргу на рішення Московського районного суду міста Харкова від 29 листопада 2010 року та на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 березня 2011 року .

Посилається, що ні про розгляд справи в Московському районному суді міста Харкова, а ні про розгляд справи в апеляційному суді Харківської області вона не повідомлялась, судові повістки та повідомлення на її адресу не надходили та нею не отримувались. Судові рішення ухвалені без її присутності.

Колегія суддів вважає, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Згідно з пунктом 13 Перехідних положень ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У пункті 9 Перехідних положень ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» зазначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Згідно з частиною першою статті статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, ЄСПЛ визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Загальновизнане положення про дію цивільних процесуальних норм у часі передбачає, що незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовуються той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Дії однієї сторони не повинні порушувати права іншої сторони.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Московського районного суду міста Харкова постановлено 29 листопада 2010 року .

Апеляційна скарга ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 подана 04 грудня 2019 року, тобто через 9 років з дня проголошення судового рішення.

Посилання апелянта, що їй не було відомо про існування рішення суду до листопада 2019 року спростовується матеріалами справи.

З мотивувальної частини рішення Московського районного суду міста Харкова від 29 листопада 2010 року вбачається, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до суду не з`явились , причини неявки не повідомили, але про час та місце розгляду справи сповіщались належним чином.

Про існування обставин непереборної сили апелянтом не зазначено.

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності.

Усталеною практикою Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У пункті 41 рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

За таких обставин у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 29 листопада 2010 року та на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 березня 2011 року слід відмовити.

Керуючись ст.ст.358 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 29 листопада 2010 року в складі судді Скотаря А.Ю. та на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 березня 2011 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Овсяннікова А.І.

Судді Коваленко І.П.

Сащенко І.С.