У Х В А Л А

14 січня 2020 року

м. Київ

справа № 199/393/19

провадження № 61-289ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Журавель В. І. розглянув касаційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2019 року, додаткове рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року у справі за позовом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

У січні 2019 року Департамент патрульної поліції Національної поліції України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди у розмірі 102 805,91 грн, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2019 року, відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Додатковим рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2019 року стягнуто з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська та додаткове рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2019 року залишено без змін.

У грудні 2019 року Департамент патрульної поліції Національної поліції України надіслав до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на вищевказані судові рішення.

Заявник зазначає, що касаційна скарга стосується питання, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, а також має виняткове значення для нього.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, у якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у цій справі становить 102 805,91 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн * 100 = 192 100 грн).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Посилання у касаційній скарзі на підпункти «а» і «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України є безпідставними і не спростовують визначення цієї справи як малозначної.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

ухвалив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2019 року, додаткове рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року у справі за позовом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Журавель