УХВАЛА

16 січня 2020 року

м. Київ

справа № 535/951/17

провадження № 61-4244св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання та визнання майна спільною сумісною власністю, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період із березня

2008 року до 14 лютого 2012 року; визнати житловий будинок А-1 з двох кімнат та двох тамбурів, житловою (загальною) площею 76.1 кв. м із будівельними матеріалами та конструктивними елементами, які були внесені у створення та будівництво житлового будинку, спільною сумісною власністю; визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 28 травня 2013 року на вказаний будинок, скасувавши при цьому державну реєстрацію права власності за

ОСОБА_2 .

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_2 як жінка та чоловік однією сім`єю без реєстрації шлюбу з березня 2008 року по 14 лютого 2012 року. Відповідачу у 2008 році було передано у приватну власність дві земельні ділянки, на межі яких він розпочав будівництво житлового будинку. Початок будівельних робіт припав на період спільного проживання ОСОБА_2 із ОСОБА_1 , тому позивач, як дружина у цивільному шлюбі, домовилася з відповідачем за рахунок спільних коштів, спільної організації, господарства, із застосуванням спільних зусиль та залученням родичів сторін, збудувати житловий будинок на АДРЕСА_1 для подальшого спільного проживання. Будівельні та конструктивні матеріали для будівництва було придбано в період із весни 2008 року по 2010 рік. Будівництво було практично завершено до кінця 2008 року, але будівельно-облаштувальні роботи продовжувалися до літа 2011 року. Після завершення будівництва житлового будинку ОСОБА_2 вирішив використовувати його для торгівельної діяльності, у тому числі як магазин із кафе, на що у серпні 2008 року отримані дозволи на оренду приміщення для ФОП ОСОБА_3

Самовільно збудований житловий будинок, який розташований на суміжній межі двох земельних ділянок, був узаконений рішенням виконкому селищної ради від 02 грудня 2008 року. На підтвердження права позивача ОСОБА_1 на частину збудованого житлового будинку відповідач подарував позивачу земельну ділянку площею 0,175 га за цією ж адресою з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. Право власності на житловий будинок зареєстровано за ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про право власності від 28 травня 2013 року, після припинення шлюбних відносин між сторонами.

Посилаючись на те, що після припинення шлюбних відносин ОСОБА_2 став заперечувати будь-яке майнове право позивача на житловий будинок, та на положення статті 74 СК України, ОСОБА_1 просила встановити факт її спільного проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з березня 2008 року по 14 лютого 2012 року та визнати житловий будинок їх спільною сумісною власністю. Крім того, просила визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на житловий будинок, що збудований і розташований на суміжній межі одночасно двох земельних ділянок, скасувавши при цьому державну реєстрацію права власності на зазначену забудову за ОСОБА_2 у зв`язку з порушенням її права власності як забудовника самочинного об`єкта нерухомого майна, яке збудовано, у тому числі, на земельній ділянці, що належить їй на праві власності.

Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області

від 30 жовтня 2018 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 12 грудня 2018 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 16 січня 2019 року рішення Котелевського районного суду Полтавської області

від 30 жовтня 2018 року та ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 12 грудня 2018 року залишено без змін.

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 30 жовтня 2018 року та постанову Полтавського апеляційного суду від

16 січня 2019 року.

Ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи № 535/951/17 з суду першої інстанції.

У квітні 2019 року справу № 535/951/17 передано до Верховного Суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи касаційної скарги викликають необхідність перевірки матеріалів справи.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки Верховним Судом у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду не приймалося рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами

(у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України.

З огляду на те, що згідно із частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, така інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України.

Відповідно до частини одинадцятої статті 34 ЦПК України, з урахуванням категорії і складності справи, справу розглянути колегією у складі п`яти суддів.

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною одинадцятою статті 34, частиною першою статті 401, частиною першою статті 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання та визнання майна спільною сумісною власністю, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, призначити до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у складі колегії з п`яти суддів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров