Єдиний унікальний номер судової справи: 489/2120/20
Провадження № 22-ц/812/1147/20 Доповідач суду апеляційної інстанції - Самчишина Н.В.
Постанова

іменем України

06 липня 2020 року м. Миколаїв Справа № 489/2120/20

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

- представника відповідача ТОВ «Центрум Капітал» - Корнієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Центрум Капітал» ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва, постановлену під головуванням судді Коваленка І.В., 15 травня 2020 року в приміщенні Ленінського районного суду м. Миколаєва, повний текст якої постановлено 15 травня 2020 року, за заявою ОСОБА_1 про забезпечення її позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «Капітолій», Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Центрум Капітал» про визнання договору іпотеки недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

встановив:

14 травня 2020 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ТОВ «Капітолій», ТОВ «Центрум Капітал» про визнання недійсним іпотечного договору з усіма додатками від 29 жовтня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за №2893 між ТОВ «Капітолій» та ТОВ «Український промисловий банк», правонаступником якого є ТОВ «Центрум Капітал» та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:51656039 від 17 березня 2020 року, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В.

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на належну їй квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 посилалась на те, що є власником зазначеної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 05 вересня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ємельяновою Н.В. за реєстровим № 1828.

В квітні 2020 року вона отримала повідомлення-вимогу від ТОВ «Центрум Капітал» про усунення порушення шляхом виконання порушеного зобов`язання, а саме шляхом погашення заборгованості за кредитним договором на відкриття відкличної відновлювальної кредитної лінії № 22/КВ-07 від 29 жовтня 2007 року.

Зі змісту даного повідомлення їй стало відомо, що її квартира перебуває в іпотечному обтяженні, іпотекодержателем якого є ТОВ «Центрум Капітал». В зазначеній вимозі вказувалося про наявність у ТОВ «Центрум Капітал» повноважень щодо звернення стягнення на майно у вигляді квартир у будинку АДРЕСА_1 у зв`язку з відступленням права вимоги за кредитним договором № 22/КВ-07 від 29 жовтня 2007 року, в тому числі за іпотечним договором від 29 жовтня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуровим К.Є. зареєстрованим за реєстровим № 2893.

Посилаючись на те, що позивач є добросовісним набувачем, їй не було відомо про існування вказаного договору іпотеки, аТОВ «Центрум Капітал» разом з приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. здійснили незаконне накладення іпотечного обтяження щодо її житла, а також, що між сторонами спору є реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, ОСОБА_1 просила забезпечити позов.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2020 року заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101; номер запису про право власності: 22168874 від 05 вересня 2017 року).

Судове рішення мотивовано тим, що заява про забезпечення позову в достатній мірі обґрунтована необхідністю забезпечення позову, представником позивача викладено свої доводи щодо можливості настання несприятливих наслідків у разі незабезпечення позову, а саме незаконного позбавлення належної їй квартири. Зазначені підстави та вид забезпечення позову є співмірним з пред`явленими вимогами, а обраний вид забезпечення позову не порушує прав і охоронюваних законом інтересів відповідача.

В апеляційній скарзі ТОВ «Центрум Капітал», посилаючись на необґрунтованість ухвали та порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просило ухвалу районного суду скасувати і постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В поясненнях на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилався на необґрунтованість її доводів.

Інші учасники справи правом на подачу відзиву не скористались.

Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно частини 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Необхідність вирішення цих питань випливає і з положень статей 11, 12 ЦПК України, за змістом яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та рівноправності сторін, а суд зобов`язаний створити умови, за яких дотримувався б необхідний баланс їхніх процесуальних прав та обов`язків, та сприяти учасникам процесу в реалізації ними їх прав.

Отже, забезпечення позову є сукупністю процесуальних дій, які гарантують позивачу виконання рішення суду в разі задоволення його позову та обмежують, насамперед, права відповідача на розпорядження спірним майном на час розгляду та виконання такого рішення. Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Способи забезпечення позову, які передбачені частиною 1 статті 150 ЦПК, залежать від характеру спірних правовідносин, позовних вимог та інших обставин конкретного спору, що зумовлюють необхідність забезпечення, насамперед, виконання судового рішення.

Одним з способів забезпечення позову є накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (пункт 1 частини першої статті 150 ЦПК).

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (пункт 4 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 2 грудня 2006 року).

При встановленні такої відповідності слід врахувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність, та брати до уваги не тільки інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

З матеріалів справи вбачається, що 05 вересня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ємельяновою Н.В. за реєстровим № 1828 (а.с. 13-15).

В інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 17 квітня 2020 року щодо квартири АДРЕСА_1 є відомості про державну реєстрацію іпотеки від 29 жовтня 2007 року, підставами виникнення якої є: Договір про внесення змін та доповнень до Іпотечного договору, серія та номер: 4006 виданий 13 грудня 2012 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуровим К.Є.; Договір про внесення змін та доповнень до Іпотечного договору від 29 жовтня 2007 року посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуровим К.Є. та зареєстрованого в реєстрі за № 2893, серія та номер 3094, виданий 10 квітня 2014 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуровим К.Є.; Договір № 2096/К/1 про відступлення (купівлі - продажу) прав вимоги, серія та номер 945 виданий 06 грудня 2019 року ПН КМНО Юдін М.А.; Договір № 07/17/03/2020/1 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитним договором та договорами забезпечення, серія та номер 204, виданий 17.03.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В.; Рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради «Про зміну та надання адрес і внесення змін до рішень виконкому міської ради» серія та номер 771, виданий 11 вересня 2015 року Миколаївська міська рада. Іпотекодавець - ТОВ «Капітолій»; Іпотекодержатель - ТОВ «Центрум Капітал» (а.с.16).

Обґрунтовуючи наявність спору між сторонами, ОСОБА_1 зазначала, що в квітні 2020 року нею отримано повідомлення-вимогу від ТОВ «Центрум Капітал» про усунення порушення шляхом виконання порушеного грошового зобов`язання, а саме шляхом погашення заборгованості за кредитним договором на відкриття відкличної відновлювальної кредитної лінії № 22/КВ-07 від 29 жовтня 2007 року.

Зазначена вимога містить посилання на наявність у ТОВ «Центрум Капітал» повноважень щодо звернення стягнення на майно у вигляді квартир у будинку АДРЕСА_1 , у зв`язку з відступленням права вимоги до ТОВ «Капітолій» за кредитним договором № 22/КВ-07 від 29 жовтня 2007 року, в тому числі за іпотечним договором від 29 жовтня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуровим К.Є. зареєстрованим за реєстровим № 2893 (а.с.6-13).

Отже, між сторонами виник спір з приводу нерухомого майна.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на зазначену у заяві про забезпечення позову квартиру, заявник зазначав, що зазначені вище дії відповідачів підтверджують факт існування ризику того, що до моменту ухвалення рішення у даній справі ними можуть вчинятися дії спрямовані на унеможливлення його виконання.

На думку колегії суддів, такі обставини є достатньою підставою для забезпечення позову у спосіб, передбачений пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК, а обраний судом вид забезпечення позову - арешт нерухомого майна до вирішення справи та заборона вчиняти певні дії, є співмірним із заявленими вимогами.

Крім того, апеляційний суд вважає, що обраний позивачем вид забезпечення позову не порушує прав і охоронюваних законом інтересів відповідачів, а тому заява підлягала задоволенню шляхом накладення обтяження у вигляді арешту на спірну квартиру, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Переглядаючи ухвалу суду, колегія суддів виходить з того, що метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може звернути стягнення та продати спірну квартиру. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Частина 7 статті 153 ЦПК України передбачає, що в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року зобов`язує суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, тільки пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а також з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача та відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Тобто, вирішуючи дане питання суд повинен враховувати інтереси всіх учасників процесу, в тому числі позивача і відповідача.

З огляду на приписи ст. 150 ЦПК України, суд першої інстанції обґрунтував та прийшов до правильного висновку, що захід забезпечення позову заявлений позивачем є співмірним з заявленими вимогами, обґрунтованим та позивачем доведено необхідність його застосування.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивач не довів обставин необхідності забезпечення позову, а суд не врахував інтереси апелянта, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення чи поновлення прав боржника у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Доводи апеляційної скарги щодо не вирішення питання зустрічного забезпечення є безпідставними, оскільки в силу вимог статей 153, 154 ЦПК України реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за виключенням випадків, передбачених частиною третьою статті 154 ЦПК України, проте відповідач на такі випадки не посилався. Разом з тим колегія суддів зазначає, що відповідач не позбавлений права звернутись до суду першої інстанції з клопотанням про вжиття заходів зустрічного забезпечення та надати докази, які на його думку підтверджують наявність обставин для такого забезпечення.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм процесуального права, підстав для скасування судового рішення не встановлено.

Керуючись статями 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Центрум Капітал» залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів до Верховного Суду, починаючи з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 06 липня 2020 року.