ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 2/170/11
Провадження № 22-ц/4820/149/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Костенка А.М., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Журбіцький В.О.,

з участю представниці позивача Москалюк С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 20 лютого 2017 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2011 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з уточненим у подальшому позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

АТ КБ «Приватбанк» зазначило, що за кредитним договором №НМХ4АК13120825 від 31 серпня 2007 року позивач надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 103 314 грн 16 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку під 16,08% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 31 серпня 2012 року. За договором поруки від 31 серпня 2007 року №НМХ4АК13120825/1 ОСОБА_2 поручилася перед позивачем за виконання ОСОБА_1 обов`язків з повернення кредиту, сплати процентів і неустойки. ОСОБА_1 не виконав узятих на себе зобов`язань, унаслідок чого станом на 23 листопада 2016 року виникла заборгованість у розмірі 102 592 грн 74 коп., яка складається з 16 545 грн 44 коп. неповернутого кредиту, 35 353 грн 20 коп. процентів, 50 694 грн 10 коп. пені.

За таких обставин АТ КБ «Приватбанк» просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 102 592 грн 74 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 20 лютого 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» 61 898 грн 64 коп. заборгованості за кредитним договором, яка складається з 16 545 грн 44 коп. неповернутого кредиту, 35 353 грн 20 коп. процентів, 10 000 грн пені.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» по 455 грн 16 коп. судового збору з кожного.

Суд виходив з того, що позичальник ОСОБА_1 не виконав зобов`язання за кредитним договором, а тому банк вправі стягнути з нього та поручителя ОСОБА_2 як солідарних боржників неповернутий кредит, нараховані проценти та неустойку, разом із тим, оскільки наявні обставини, які мають істотне значення, то в силу ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір пені слід зменшити.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про стягнення заборгованості посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що кредитний договір, який є підставою для звернення банку до суду з позовом, є неукладеним, оскільки він не підписаний уповноваженою особою банку та позичальником, а наданий позивачем розрахунок заборгованості не відповідає дійсності. Суд не врахував цих обставин, не застосував норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, не дав належної оцінки дослідженим доказам і дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

АТ КБ «Приватбанк» надало пояснення на апеляційну скаргу щодо розміру заборгованості за кредитним договором.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Заслухавши учасницю судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення сторін, не застосував закон (статтю 631 ЦК України), який підлягав застосуванню, та неправильно витлумачив положення статті 530 ЦК України.

У зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржуване рішення суду в частині розміру заборгованості за кредитним договором слід змінити.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

31 серпня 2007 року між АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 укладено кредитний договір №HMХ4АК13120825, за умовами якого банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредитні кошти на строк з 31 серпня 2007 року по 30 серпня 2012 року включно у розмірі 103 314 грн 16 коп. на наступні цілі: 75 204 грн на купівлю автомобіля (споживчі цілі); 34 грн на внесення платежу за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі обтяжень; 4 554 грн 02 коп. на сплату первісних страхових платежів за договором страхування транспортного засобу та договором особистого страхування; 22 770 грн 10 коп. на сплату чергових щорічних страхових платежів за указаними договорами страхування, 752 грн 04 коп. на сплату винагороди за надання фінансового інструменту, - зі сплатою позичальником процентів у розмірі 1,34% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і щомісячної винагороди у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля.

ОСОБА_1 повинен був повернути кредит, сплатити проценти та винагороду (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) щомісячними платежами в сумі 2 084 грн 44 коп., вносячи їх на рахунок у банку в період з 30 по 5 число кожного місяця (п. 7.1 кредитного договору), а при порушенні строків сплати процентів і винагороди зобов`язався сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочення (п. 4.1 кредитного договору).

Того ж дня, тобто 31 серпня 2007 року, АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 уклали договір застави рухомого майна №HMХ4АК13120825, за умовами якого на забезпечення виконання своїх обов`язків за кредитним договором ОСОБА_1 передав АТ КБ «Приватбанк» в заставу придбаний ним за рахунок кредиту автомобіль «Chery В11 Eastar», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Крім того, виконання ОСОБА_1 грошового зобов`язання за кредитним договором забезпечено порукою ОСОБА_2 . Згідно договору поруки №HMХ4АК13120825/1 від 31 серпня 2007 року ОСОБА_2 поручилася перед АТ КБ «Приватбанк» за виконання ОСОБА_1 зобов`язання з повернення кредиту, сплати процентів, винагороди та штрафу (п. 2 договору поруки). При цьому ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мали відповідати перед банком як солідарні боржники (п. 4 договору поруки), а порука ОСОБА_2 припинялася після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором (п. 12 договору поруки).

На підставі платіжного доручення №3 від 3 вересня 2007 року ОСОБА_1 здійснив переказ грошових коштів у сумі 75 204 грн на рахунок Закритого акціонерного товариства «ЗАЗ» на придбання автомобіля «Chery В11 SOR7200».

31 серпня 2007 року згідно меморіальних ордерів №70831ВОО АТ КБ «Приватбанк» від імені ОСОБА_1 перерахувало: Державному підприємству «Інформаційний центр Міністерства юстиції України» 34 грн плати за реєстрацію обтяження предмета застави; АТ КБ «Приватбанк» 752 грн 04 коп. винагороди за надання фінансового інструменту; Товариству з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» 376 грн 02 коп. первісного страхового платежу за договором особистого страхування №HMХ4LК13120825 та 4 178 грн первісного страхового платежу за договором страхування наземного транспорту №HMХ4АК13120825.

За рахунок кредитних коштів протягом 2008-2011 років АТ КБ «Приватбанк» перерахувало Товариству з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» щорічні страхові платежі за цими договорами страхування на суму 10 039 грн 32 коп. (із кредитних коштів у розмірі 22 770 грн 10 коп., зазначених у п. 7.1 кредитного договору).

З 2010 року ОСОБА_1 не виконує належним чином зобов`язання за кредитним договором. Останній платіж (1 045 грн 94 коп.) здійснений ним 19 квітня 2011 року.

За договором купівлі-продажу від 23 травня 2013 року АТ КБ «Приватбанк» від імені ОСОБА_1 продало Товариству з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» автомобіль «Chery В11 Eastar», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . 31 травня 2013 року виручені від продажу автомобіля кошти в сумі 51 500 грн направлені на погашення заборгованості за кредитним договором.

Станом на 23 листопада 2016 року банк нарахував заборгованість за кредитним договором у розмірі 102 592 грн 74 коп., із яких 16 545 грн 44 коп. неповернутий кредит, 35 353 грн 20 коп. проценти, 50 694 грн 10 коп. пеня.

Застосовані норми права

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання ч. 2 ст. 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

За змістом ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ч. 1 ст. 546 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Із положень ч. 1 ст. 553, ч. 2 ст. 554 ЦК України слідує, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Зібрані докази достовірно вказують на те, що ОСОБА_1 не виконав грошового зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим, АТ КБ «Приватбанк» вправі вимагати від нього та поручителя сплати неповернутого кредиту, нарахованих процентів і неустойки. Оскільки зобов`язання за кредитним договором не змінювалося, а визначений у договорі строк дії поруки не закінчився, то ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають відповідати перед банком як солідарні боржники.

Висновок суду першої інстанції про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором є правильним.

а) щодо доводів апеляційної скарги про неукладення кредитного договору

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як передбачено ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Із матеріалів справи вбачається, що кредитний договір №НМХ4АК13120825 від 31 серпня 2007 року (т. 1 а.с. 11-13) підписаний представником АТ КБ «Приватбанк» Лещенком Ю.В. і позичальником ОСОБА_1 .

Згідно висновку експертів за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 1 вересня 2015 року №11630/11631/15-32 (т. 1 а.с. 192-201):

підписи від імені ОСОБА_1 у правому нижньому куті на лицевій та зворотній сторонах першого аркуша, на лицевій стороні другого аркуша, у графі «8.2 Позичальник» у рядку «Підпис__», у графі «Один з оригіналів даного Договору мною отримано особисто» у рядку «(підпис)» на лицевій стороні третього аркуша у кредитному договорі НМХ4АК13120825 від 31 серпня 2007 року виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів;

підписи від імені ОСОБА_1 у правому нижньому куті на лицевій та зворотній сторонах першого аркуша, на лицевій стороні другого аркуша, у графі «Один з оригіналів даного Договору мною отримано особисто» у рядку «(підпис)» на лицевій стороні третього аркуша у кредитному договорі НМХ4АК13120825 від 31 серпня 2007 року виконано ОСОБА_1 ;

рукописний запис прізвища « ОСОБА_1 » у графі «Один з оригіналів даного Договору мною отримано особисто» на лицевій стороні третього аркуша у кредитному договорі НМХ4АК13120825 від 31 серпня 2007 року виконано ОСОБА_1 ;

підпис від імені ОСОБА_1 у графі «8.2 Позичальник» у рядку «Підпис__» на лицевій стороні третього аркуша у кредитному договорі НМХ4АК13120825 від 31 серпня 2007 року виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням його підпису.

Із наказу №Э.НМ-ПП-2006-938 від 19 вересня 2006 року (т. 2 а.с. 43-44) слідує, що ОСОБА_3 обіймав посаду керівника бізнесу «Авто в кредит» Хмельницької філії АТ КБ «Приватбанк» і згідно довіреності №29018670 від 5 жовтня 2006 року мав необхідний обсяг повноважень на укладення та підписання кредитного договору з ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 тривалий час з моменту укладення кредитного договору здійснював погашення заборгованості та сплачував належні платежі за договором, реалізував кредитні кошти на придбання автомобіля, що свідчить про досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору.

Отже, суд дійшов правильного висновку, що за наявності підпису ОСОБА_1 на кожній сторінці кредитного договору, сам по собі факт непроставлення ним підпису в графі «8.2 Позичальник» не є підставою вважати кредитний договір неукладеним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують указаного висновку суду.

б) щодо доводів апеляційної скарги про неправильність розрахунку заборгованості

Частиною 1 статті ст. 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

В силу ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України має бути врахована судами нижчих інстанцій при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Суд першої інстанції неправильно визначив розмір заборгованості за кредитним договором з огляду на наступне.

Згідно пунктів 1.1, 2.2.4 кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язався погасити кредит у строк, передбачений п. 7.1 кредитного договору, тобто до 30 серпня 2012 року, або достроково (на вимогу банку) в порядку, визначеному п. 2.3.3 кредитного договору.

Отже сторони встановили строк кредитування до 30 серпня 2012 року та передбачили можливість зміни цього строку відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Із п. 7.4 кредитного договору слідує, що при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених пп. 1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,50% на місяць (30% річних), розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

У такий спосіб сторони визначили розмір процентів на прострочену суму, які ОСОБА_1 зобов`язався сплатити банку за межами строку кредитування.

Згідно розрахунків заборгованості (т. 2 а.с. 105-107, т. 3 а.с. 48-51) станом на 30 серпня 2012 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором склала 66 846 грн 93 коп., із яких: 42 295 грн 44 коп. неповернутий кредит, 15 919 грн 48 коп. проценти, 1 916 грн 92 коп. винагорода, 6 715 грн 09 коп. пеня.

За період з 31 серпня 2012 року до 31 травня 2013 року (273 дні) розмір процентів на прострочену суму склав 9 622 грн 22 коп. (42295,44х30%х273:360).

Отже, станом на дату зарахування коштів, виручених від продажу автомобіля, заборгованість ОСОБА_1 перед банком становила 76 469 грн 15 коп. (66846,93+9622,22).

Враховуючи вимоги п. 3.3 кредитного договору щодо порядку та черговості зарахування коштів, які надійшли на погашення заборгованості по кредиту, після зарахування коштів із продажу автомобіля у ОСОБА_1 існував борг по тілу кредиту у розмірі 24 969 грн 15 коп. (76469,15-51500).

АТ КБ «Приватбанк» просило суд стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором станом на 23 листопада 2016 року.

За період з 1 червня 2013 до 23 листопада 2016 року (1 271 день) виникла заборгованість за процентами на прострочену суму у розмірі 26 446 грн 50 коп. (24969,15х30%х1271:360).

Всього розмір заборгованості за кредитним договором склав 51 415 грн 65 коп., із яких 24 969 грн 15 коп. неповернутий кредит та 26 446 грн 50 коп. проценти на прострочену суму.

Доводи відповідачів про незарахування банком усіх коштів, які сплачені ОСОБА_1 на погашення заборгованості по кредиту, не відповідають фактичним обставинам справи та є необґрунтованими.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

ОСОБА_1 не виконав зобов`язання за кредитним договором, а тому з нього та поручителя ОСОБА_2 слід стягнути солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 51 415 грн 65 коп.

Не врахувавши всіх обставин справи та норм чинного законодавства, суд першої інстанції неправильно визначив розмір заборгованості за кредитним договором, а тому в цій частині рішення підлягає зміні.

В решті висновки суду ґрунтуються на зібраних доказах, а ухвалене ним рішення відповідає вимогам закону.

Щодо судових витрат

Вирішуючи питання щодо зміни розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позов АТ КБ «Приватбанк» заявлено з ціною 102 592 грн 74 коп. та задоволено на суму 51 415 грн 65 коп., тобто на 50,12% (51415,65х100:102592,74).

Тому з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» слід присудити судовий збір за подання позову у розмірі по 385 грн 65 коп. з кожного (1538,89х50,12%:2).

У свою чергу, АТ КБ «Приватбанк» має відшкодувати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги, яка задоволена на 16,94% (100-(51415,65х100:61898,64)), у розмірі 169 грн 63 коп. (1001,34х16,94%).

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 20 лютого 2017 року в частині розміру заборгованості за кредитним договором і судового збору змінити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (місцезнаходження 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, 1-Д; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570) 51 415 гривень 65 копійок заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (місцезнаходження 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, 1-Д; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570) по 386 гривень 03 копійки судового збору за подання позову з кожного.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (місцезнаходження 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, 1-Д; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570) на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) 169 гривень 63 копійки судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 січня 2020 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

А.М. Костенко

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Артемчук В.М.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 27