ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9231/20 Справа № 212/5655/20 Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач-Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 -адвоката Ярошевського Олексія Тарасовича на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 вересня 2020 року, ухваленого суддею Ваврушак Н.М. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 04 вересня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року позивач ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві в розмірі 200000грн.

В обґрунтування позову зазначив, що він з 1989 по 1996 рік, перебуваючи у трудових відносинах із відповідачем, працював на шахті Октябрська ВО «Кривбасруда», правонаступником, якої є Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» (ПАТ «КЗРК») підземним прохідником, підземним кріпильником.

14 травня 1996 року його було виведено зі шкідливих умов на поверхню. За висновком МСЕК від 03.07.1996 року йому вперше було встановлено 40% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням сидеро-сілікоз, двокохлеарний неврит, в подальшому висновком МСЕК від 25.07.2007року встановлено 50% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням та третя група інвалідності безстроково.

У зв`язку із ушкодженням здоров`я через професійне захворювання йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та стражданнях яких він зазнає впродовж багатьох років, в зв`язку з професійним захворюванням змінилися його образ та якість життя.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 , моральну шкоду в розмірі 60000,00 гривень (шістдесят тисяч грн. 00 коп.) без урахування податку з доходів фізичних осіб.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 гривень (вісімсот сорок грн. 00 коп.).

Представник позивача ОСОБА_2 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення місцевого суду, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої на користь ОСОБА_1 до заявлених у позові вимог.

Скаржник вважає, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Вказує, що при визначені розміру моральної шкоди суд не в повній мірі врахував конкретні обставини справи, відсоток втрати позивачем працездатності, ступінь тяжкості професійного захворювання та пов`язані з ним моральні страждання позивача, істотність вимушених змін в житті позивача, важкість стану його здоров`я, ступінь вини відповідача, тому вважає визначену судом суму відшкодування моральної шкоди у 60000 грн. необґрунтовано заниженою.

У відзиві на апеляційну скаргу представника позивача, відповідач ПАТ «КЗРК», просить залишити без змін оскаржуване судове рішення, а апеляційну скаргу представника позивача без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині визначеного судом до стягнення розміру моральної шкоди, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 з 27.09.1989 по 14.05.1996 року, працював у шкідливих умовах на шахті Октябрська ВО «Кривбасруда» підземним прохідником, підземним кріпильником відповідно, правонаступником якої є ПАТ «Кривбасзалізрудком», що підтверджується копією трудової книжки останнього (а.с.8-10).

Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) 26 квітня 1996року, проведено розслідування хронічного професійного захворювання ОСОБА_1 сидероз - сілікоз 1 ст., двокохлеарний неврит. Причиною захворювання вказано довготривала робота в умовах високої запиленості шахтного повітря (а. с. 11).

Відповідно до витягу з акту огляду у ЛТЕК від 03.07.1996 року ОСОБА_1 при первинному огляді встановлена ступень втрати професійної працездатності 40% за професійним захворюванням та третя група інвалідності (а.с. 13).

Після неодноразових переоглядів відповідно до виписки з акту огляду МСЕК від 25.07.2007 року ОСОБА_1 при повторному переогляді визначено 50% втрати професійної працездатності: 40% за професійним захворюванням коніотуберкульоз (сидеросілікоз 1ст., емфізема легень 1ст.) та 10% за професійним захворюванням туговухість та третя група інвалідності з 01.07.2007 року та безстроково (а.с.14-16).

Згідно довідок та виписок - епікризів ОСОБА_1 неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку із професійним захворюванням (а. с. 17-21).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача керувався нормами статей 440-1 ЦК УРСР, п.11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджені Постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року, Законом України про охорону праці, Законом України «Про оплату праці», Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» й виходив з того, що позивач працював тривалий час в шкідливих умовах праці на шахті Октябрська ВО «Кривбасруда», правонаступником, якої стало ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», у зв`язку із чим поклав обов`язок відшкодувати позивачу моральну шкоду за отримане професійне захворювання на відповідача.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, при цьому, частково погоджується із доводами представника позивача щодо заниженого розміру моральної шкоди, з огляду на таке.

Відповідно до п.38 Правил відшкодування власником підприємств, установ і організацій або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових відносин, затверджених постановою КМУ від 23.06.1993 №492 (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) (далі Правил) право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Судом встановлено, що з 1989 по 1996 рік ОСОБА_1 працюючи у шкідливих умовах у відповідача, отримав професійне захворювання. Висновком ЛТЕК від 03.07.1996 року йому вперше було встановлено втрату 40% професійної працездатності.

Згідно положень ст.12 Закону України «Про охорону праці» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п.11 Правил, моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі домовленості сторін (власника, профспілкового органу й потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії в трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 200 мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат.

Згідно з ст.440-1 ЦК УРСР (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менш ніж 5 мінімальних розмірів заробітної плати.

За п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Наведені вище докази свідчать про те, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обов`язків, заподіює йому моральні й фізичні страждання, які обмежують можливість останнього вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою не відновлення здоров`я, відчуття болю.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності й господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Вищезазначені вимоги закону в поєднанні з ст.ст. 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються в кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Так, згідно положень ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі становить 4723,00 гривень.

Так, при вирішенні питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд першої інстанції врахував наявність у позивача втрати працездатності, стаж його роботи на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів,розмір мінімальної заробітної плати встановленої на 2020 рік у 4723,00 гривень, глибину фізичних та моральних страждань позивача, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначив до стягнення з ПАТ «КЗРК» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 60000,00 гривень без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Разом з тим, колегія суддів частково погоджується із доводами апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_2 щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, в судовому засіданні встановлено, що внаслідок отриманих позивачем професійних захворювань: сидероз - сілікоз 1 ст., двокохлеарний неврит, останньому вперше 03.07.1996 року ЛТЕК була встановлена ступень втрати професійної працездатності 40% за професійним захворюванням та третя група інвалідності.В подальшому після неодноразових переоглядів відповідно до виписки з акту огляду МСЕК від 25.07.2007 року ОСОБА_1 при повторному переогляді визначено 50% втрати професійної працездатності: 40% за професійним захворюванням коніотуберкульоз (сидеросілікоз 1ст., емфізема легень 1ст.) та 10% за професійним захворюванням туговухість та третя група інвалідності з 01.07.2007 року та безстроково.

Колегія суддів, беручи до уваги, що внаслідок, отриманих позивачем під час роботи в шкідливих умовах праці -15 років і 9 місяців, останній втратив 50% професійної працездатності, йому встановлена третя група інвалідності з 2007 року, безстроково, що свідчить про неможливість у подальшому покращенні стану здоров`я позивача та з урахуванням ступеню вини відповідача, характеру і тривалості моральних страждань позивача, незворотність негативних наслідків, спричинених професійними захворюваннями, характер немайнових витрат, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її розмір з 60 000 грн. до 100 000 грн.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що на підставі положень ст.376 ЦПК України судове рішення необхідно змінити в частині визначеного судом розміру моральної шкоди та збільшити розмір стягнутої судом моральної шкоди з відповідача на користь позивача з 60000 грн. до 100 000 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частина 6 ст.141 ЦПК України передбачає, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України..

Враховуючи, те, що суд апеляційної інстанції змінює рішення суду в частині збільшення суми моральної шкоди, відповідно збільшенню підлягає і сума судового збору, стягнутого з відповідача на користь держави, пропорційно задоволених позовних вимог, з 840,80 грн. до 1000 грн., що становить 1% від суми задоволених судом апеляційної інстанції позовних вимог.

Керуючись ст.ст.367, 374, ст.376, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 -адвоката Ярошевського Олексія Тарасовичазадовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 вересня 2020 року в частині розміру моральної шкоди та судового збору, змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 з 60 000 (шістдесяти тисяч) гривень 00 копійок до 100 000 (ста тисяч) гривень 00 копійок.

Збільшити розмір судового збору, стягнутого з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави з 840,80 (вісімсот сорока гривень вісімдесяти копійок) грн. до 1000 (однієї тисячі гривень) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 10 грудня 2020 року.

Головуючий:

Судді: