Номер провадження: 22-ц/813/2827/20
Номер справи місцевого суду: 522/9476/17
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Воронової Є.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2019 року, ухваленого під головуванням судді Шенцевої О.П., -

встановив:

У травні 2017 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до комунального підприємства «Одесміськелектротранс» (далі КП «Одесміськелектротранс») про скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначила, що з 1998 року вона працювала медичною сестрою професійного огляду водіїв у тролейбусному депо КП «Одесміськелектротранс». В березні та квітні 2017 року КП «Одесміськелектротранс» винесло ОСОБА_1 догану від 22.03.2017 року № 153л, за невиконання п. 2.17 посадової інструкції, від 04.04.2017р. № 295, за невиконання п.п. 2.6., 2.7. посадової інструкції.

Згідно наказу КП «Одесміськелектротранс» №555 від 24.04.2017 року ОСОБА_1 була звільнена 26.04.2017 року з посади медичної сестри МСЧ з проведення профосмотру водіїв тролейбусного депо за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором, п. 3 ст. 40 КЗпП України.

ОСОБА_1 вважає наказ незаконним, такий, що підлягає скасуванню, а вона повинна бути поновлена на роботі.

В зв`язку з чим просила суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ директора КП «Одесміськелектротранс» від 22.03.2017р. № 153л про оголошення догани;

- визнати незаконним та скасувати наказ директора КП «Одесміськелектротранс» від 04.04.2017 року № 295 про оголошення догани;

- визнати незаконним та скасувати наказ директора КП «Одесміськелектротранс» від 24.04.2017 року № 555 про звільнення ОСОБА_1 ;

- поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді медсестри з проведення профогляду медико-санітарної частини КП «Одесміськелектротранс»;

- стягнути з КП «Одесміськелектротранс» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 27.04.2017 року, по день ухвалення судового рішення, з розрахунку 4800 грн. на місяць;

- стягнути з КП «Одесміськелектротранс» на її користь моральну шкоду в сумі 20000 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скарги, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги, апелянт зазначає, що судом було встановлено, що ОСОБА_1 не були здійсненні винні дії з невиконання нею без поважних причин своїх трудових обов`язків, що нею взагалі не були допущені порушення посадової інструкції, проте протилежний висновок суду не ґрунтується на досліджених доказах.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу, КП «Одесміськелектротранс» зазначає, що мотиви та підстави апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 обґрунтовує вимоги тими обставинами, які не відповідають дійсності та не підтверджуються належними доказами.

Сторони про розгляд справи на 16 грудня 2020 року сповіщені належним чином (а.с. 1-5 т. 4).

На адресу суду надійшло клопотання від адвоката Прилепського І.А., представника ОСОБА_1 , про відкладання розгляду справи, призначеного на 16.12.2020 року з підстав хвороби адвоката та перебування ОСОБА_1 на самоізоляції (а.с. 6-7 т. 4).

Вирішуючи питання про слухання справи у відсутності учасників справи, колегія суддів залишає заяву про відкладення розгляду справи без задоволення, оскільки Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» не було запроваджено змін до ст.371 ЦПК України щодо строків розгляду апеляційної скарги.

ОСОБА_2 , а також ОСОБА_1 з клопотанням про можливість взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, зокрема, поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, враховуючи приписи ст. 212 ЦПК України, не зверталися, також не надано доказів на підтвердження знаходження на лікарняному адвоката Прилепського І.А., а також знаходження на самоізоляції ОСОБА_1 до суду надано не було.

З матеріалів справи вбачається, що справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції перебуває з грудня 2019 року, справа неодноразово призначалась до розгляду на 19 лютого, 25 березня, 08 липня 2020 року, однак розгляд справи було відкладено з причин неотримання ОСОБА_1 судової повістки, та клопотань, які надійшли від ОСОБА_1 про відкладання розгляду справи у зв`язку з запровадженим карантином на території України.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч.ч.1,2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чино м повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, з урахуванням строку перебування справи у провадженні суду, неодноразового відкладання розгляду справи, вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Враховуючи, те, жоден із учасників даної цивільної справи не надав суду заяви про бажання приймати участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, в т.ч. і поза межами суду, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим, колегія суддів вирішила слухати справу за відсутності її учасників, на підставі наявних у справі доказів.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/2575/19.

Враховуючи вищенаведене та у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (17 грудня 2020 року).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 працювала в КП «Одесміськелектротранс» медсестрою по проведенню передрейсового та післярейсового медичного огляду водіїв тролейбусного депо з 22 вересня 1998 року.

З метою перевірки дотримання трудової дисципліни, наказом по комунальному підприємству «Одесміськелектротранс» від 13.03.2017р. за № 214 була створена комісія з перевірки комплектації медичних аптечок у підрозділах та транспортних засобах КП «ОМЕТ». На підставі комісійної перевірки було встановлено неукомплектованість медичних аптечок у тролейбусному депо, наявність прострочених лікарських засобів та медичних аптечок застарілого зразка (а.с. 42 т. 1).

Відповідно по пояснень ОСОБА_1 с приводу проведеної перевірки, остання пояснила, що зверталася в письмової та усної формі з приводу положення медикаментів (а.с. 46 т. 1).

Дані пояснення спростовані поясненнями викладеними в пояснювальної записки завідуючого МСЧ ОСОБА_3 від 21.03.2017 року, з яких вбачається, що з 01.01.2016 року по складання пояснювальної записки, службових та доповідних записок від медичних сестер з приводу придбання медичних препаратів та медичних аптечок не надходило (а.с. 43 т. 1).

Згідно з вимог п. 2.17 посадової інструкції медсестри по передрейсовому та післярейсовому огляду водіїв від 12.12.2016р., з якою ОСОБА_1 була ознайомлена 14.12.2016р., медсестра по проведенню передрейсових та післярейсових огляду водіїв зобов`язана контролювати поповнення медичних аптечок в підрозділах та в транспортних засобах та заміну лікарських препаратів, у яких закінчується термін придатності.

Наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності від 22 березня 2017 року № 153л медсестрам по передрейсовому та післярейсовому огляду водіїв тролейбусного депо ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за невиконання п. 2.17 посадової інструкції було оголошено догану. ОСОБА_1 з даним наказом ознайомлена 23.03.2017р., була з ним не згодна.

При перевірці порядку проведення передрейсового медичного огляду кондукторів та водіїв у тролейбусному депо КП «Одесміськелектротранс» завідуючим МСЧ КП «ОМЕТ» ОСОБА_3 було виявлено, що у квитково-обліковому листі кондуктора ОСОБА_6 та кондуктора ОСОБА_7 позивачем не було зазначено власне прізвище та ініціали, як відповідальної особи, яка проводила медичний огляд та позивач після проведення медичного огляду кондукторів не внесла результати проведеного огляду до Журналу проведення медичного передрейсового та після рейсового огляду кондукторів.

З пояснень ОСОБА_1 вбачається, що дійсно нею не були внесенні данні післярейсового огляду стосовно кондукторів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с. 55 т. 1).

У відповідності до п. 2.6. посадової інструкції, медсестра по проведенню передрейсових та післярейсових оглядів водіїв, зобов`язана результати проведеного передрейсового та післярейсового медичного огляду в обов`язковому порядку заносити в журнал установленого зразка який пронумерований, прошнурований, скріплений печаткою, підписаний керівником підрозділу (медична документація Форма № 137-2/0). Журнал заповнюється медсестрою по проведенню передрейсових та післярейсових оглядів водіїв транспортних засобів, всі пункти журналу заповнюються розбірливо, прізвище, ім`я, по-батькові, записується повністю, згідно паспортних даних.

Медсестра, згідно п. 2.7. посадової інструкції при відсутності скарг та об`єктивних підстав для відсторонення від роботи (п.2.5.) допускає водія до роботи з відміткою в шляховому листі (з проставленням печатки) із зазначенням дати та точного часу проходження медичного огляду, прізвища, ініціалів та підпису медичного працівника, який проводив огляд.

Наказом № 295 про притягнення до дисциплінарної відповідальності від 04 квітня 2017 року позивачці, за невиконання п.п. 2.6, 2.7 посадової інструкції медсестри по передрейсовому та післярейсовому огляду водіїв, оголошено догану, з яким позивачка ознайомлена 04.04.2017р.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволені позову про скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Наказом № 555 від 24 квітня 2017 року ОСОБА_1 , сестру медичну МСЧ з проведення профосмотру водіїв тролейбусного депо, 24.04.2017 року було звільнено за п. 3 ст. 40 КЗпП України. Звільнення відбулося на підставі згоди профспілкового комітету.

На засіданні комітету позивачка була присутня, що підтверджується випискою з протоколу № 16 від 21.04.2017р. спільного засідання адміністрації та президіуму профкому КП «Одесміськелектротранс». Позивач була ознайомлена з наказом про звільнення 25.04.2017р. Підставами звільнення стало те, що ОСОБА_1 з 12.12.2016р. по 04.04.2017р. не були надані щомісячні звіти, стосовно огляду водіїв, з аналізом причин відсторонення водіїв від роботи. Вказане є порушенням п. 2.13. посадової інструкції.

Згідно п. 2.13. посадової інструкції медсестри по передрейсовому та після рейсовому огляду водіїв медсестра зобов`язана щомісячно підводити підсумки передрейсових та післярейсових медичних оглядів з аналізом причин відсторонення від роботи водіїв, результати доводити до відома керівництва МСЧ.

Також, судом була досліджена характеристика на ОСОБА_1 від 14.12.2015р. № 019/2-1964, в якій зазначено, що ОСОБА_1 свої посадові обов`язки виконувала на низькому професійному рівні, безініціативно, допускала окремі порушення посадової інструкції, порушувала трудову дисципліну.

Відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду у тримісячний строк з дня, коли він (вона) дізналися або повинні були дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

На підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

Частиною 2 ст. 147 КЗпП України встановлено, що за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. Заходами стягнення є догана і звільнення (ч. 1 ст. 147 КЗпП України).

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п. 22 постанови від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясовувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п.п. 3, 4, 7, 8 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Зокрема, у справі про звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України суд повинен з`ясовувати, чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, за який не застосовувалися інші заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, та чи можна вважати його вчинення систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 зазначеної постанови, за передбаченими п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок, вчинений після застосування до нього дисциплінарного чи громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках ураховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (ст. 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення не минуло більше одного року.

Отже, законодавством передбачено, що підставою звільнення може бути лише безпосереднє порушення трудової дисципліни чи невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, за наявності застосованого й не втратившого юридичної сили за давністю або не знятого заходу дисциплінарного чи громадського стягнення, а не фактична наявність сукупності застосованих заходів дисциплінарного стягнення.

На підставі вищевикладених обставин, суд на законних підставах прийшов до вірного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивач була звільнена у відповідності до вимог п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Також є обґрунтований висновок суду про залишення без задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки вони є похідними від вимоги щодо поновлення на роботі та додатковому обґрунтуванню не потребують.

Висновки суду про те, що також не підлягають задоволенню вимоги про відшкодування моральної шкоди є вірними, оскільки, судом не було встановлено порушень законодавства при звільненні позивача з роботи.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що нею не були здійсненні винні дії з невиконання без поважних причин своїх трудових обов`язків, також нею не були допущені порушення посадової інструкції, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивачем у відповідності до ст. 81 ЦПК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надано доказів на підтвердження позовних вимог та доводів апеляційної скарги,а саме, що при звільненні з роботи ОСОБА_1 , КП «Одесміськелектротранс» порушило вимоги трудового законодавства.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає апелянт.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 17 грудня 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра