РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/5420/18

Провадження № 2/643/251/20

20.01.2020 Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Поліщук Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Новакової Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

З позовною заявою до суду звернулась ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 52382,94 грн. та проценті за користування грошовими коштами на рівні встановленої НБУ облікової ставки за період з моменту отримання грошових коштів - 13.05.2015, по день звернення з позовом до суду, у розмірі 27902,61 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у травні 2015 відповідач ОСОБА_2 запропонувала їй надати позику у доларах США під відсотки її особистій знайомій ОСОБА_3 , на що вона погодилась, та 12.05.2015 особисто передала відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 2000,00 доларів США, які ОСОБА_2 повинна була в той же день передати від імені ОСОБА_1 в якості позики ОСОБА_4 .. Проте, ОСОБА_2 отримані грошові кошти у розмірі 2000,00 доларів США ОСОБА_3 не передала, а протиправно залишила у себе. Факт непередачі ОСОБА_2 грошових коштів ОСОБА_3 позивачу стало відомо від самої ОСОБА_2 на наступний день, тобто 13.05.2015, повернути отримані грошові кошти відповідач відмовлялась. 28.11.2017 позивач письмово звернулась до відповідача з вимогою в термін до 10.12.2017 добровільно повернути грошові кошти, вимогу про повернення грошових коштів відповідач отримала 07.12.2017. Позивач зазначає, що відповідач безпідставно набула належні позивачу грошові кошти, протиправно користувалася ними, а тому повинна повернути отримані грошові кошти та сплатити проценти за користування ними.

Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою судді від 30.05.2018 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що протягом декілька років вона мала відносини з ОСОБА_5 , якій вона надавала як позику грошові кошти, а ОСОБА_3 повертала в обумовлений термін грошові кошти з відсотками. На початку травня ОСОБА_1 , яка знала про їх відносини з ОСОБА_3 , попросила відповідача передати ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 2000,00 доларів США для подальшого отримання відсотків. 12.05.2018 ОСОБА_1 передала їй грошові кошти у розмірі 2000,00 доларів США, які вона, відповідач, того ж дня особисто передала ОСОБА_3 , а також і її, відповідача, власні грошові кошти у розмірі 3000,00 доларів США, про що ОСОБА_3 склала загальну розписку на суму 5000,00 доларів США з урахуванням грошових коштів ОСОБА_1 у розмірі 2000 доларів США під 3% в місяць. Через місяць ОСОБА_3 передала їй грошові кошти за відсотками, згідно умов позики, у тому числі і належну частину ОСОБА_1 у розмірі 60,00 доларів США, які вона, відповідач, передала позивачу особисто, що підтверджує факт отримання ОСОБА_3 грошей ОСОБА_1 . Відповідач зазначає, що вона не набувала майно (грошові кошти) належні ОСОБА_1 , а в той же день передала їх ОСОБА_3 , що підтверджується розпискою останньої. (а.с.39-40 т.1).

Позивач надала відповідь на відзив, в якому просить задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на те, що відповідач належні позивачу грошові кошти ОСОБА_3 не віддавала, та доказів зворотного відповідачем не надано, згідно розписки ОСОБА_3 від 12.05.2015 вбачається про отримання нею від ОСОБА_6 грошових коштів у розмірі 5000,00 доларів США, будь-яких згадок про ОСОБА_1 , яка надала ОСОБА_3 грошові кошти в якості позики у розмірі 2000,00 доларів США, у розписці не йдеться, що свідчить про привласнення відповідачем зазначених грошових коштів. Позивач не заперечує проти передачі їй відповідачем грошових коштів у розмірі 60,00 доларів США, проте зазначає, що ці грошові кошти є спробою відповідача компенсувати їй нанесену моральну шкоду, а не є відсотками за позикою ОСОБА_3 , оскільки остання належні позивачу грошові кошти у розмірі 2000,00 дол. США від ОСОБА_2 не отримувала (а.с.41-44 т.1).

Ухвалою суду від 06.05.2019 постановлено про розгляд зазначеної справи за правилами загального позовного провадження та про залучення до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 (а.с.101-102 т.1).

Позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити та розглянути справу без її участі, про що надала письмову заяву (а.с.117 т.1).

Відповідач та її представник адвокат Дегтяр І.А. в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили, в зв`язку з чим суд визнає їх неявку неповажною та вирішує справу на підставі наявних в ній доказів.

Суд зважає на правову позицію, яка була викладена Європейським судом з прав людини щодо застосування вказаної норми п. 1 ст. 6 Конвенції 1950р. про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, будь-яких пояснень стосовно позову, відзиву на позов суду не надала.

Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що 12.05.2015 відповідач ОСОБА_2 отримала від позивача ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 2000,00 доларів США для передачі в якості позики ОСОБА_3 , що не заперечується учасниками справи.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

На попередньому судовому засіданні 06.11.2019 представник відповідача адвокат Дегтяр І.А. позовні вимоги не визнав, зазначивши, що відповідач дійсно отримала від позивача грошові кошти у розмірі 2000,00 доларів США в якості позики для ОСОБА_3 , які відразу передала останній, ці грошові кошти відповідач не набувала.

У суду відсутні сумніви щодо достовірності обставини отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 2000,00 доларів США для передачі останньою ОСОБА_3 в якості позики, а тому вважає таку обставину доведеною.

Матеріали справи містять надану до суду позивачем копію розписки від ОСОБА_3 ОСОБА_2 від 12.05.2015, згідно якої, ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі еквівалентній 5000,00 доларів США під 3% річних в місяць, які зобов`язалась повернути за першою вимогою (а.с.14 т.1).

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідачем не надано жодних належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів на підтвердження обставини передачі відповідачем ОСОБА_7 третій особі ОСОБА_3 грошових коштів, належних позивачу ОСОБА_1 , у розмірі 2000,00 доларів США, та про отримання ОСОБА_3 належних ОСОБА_1 грошових коштів від ОСОБА_2 .

Відповідно до положень ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що отримані від ОСОБА_1 ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 2000 доларів США набуті останньою безпідставно, та підлягають поверненню позивачу.

Разом з тим, грошові кошти передані позивачем відповідачу в іноземній валюті - доларах США, у договорі позики боргове зобовязання також виражене в іноземній валюті - доларах США, та грошовий еквівалент, тобто сума коштів у національній валюті України не визначена, не встановлений інший порядок повернення боргу та не передбачено його визначення у грошовому еквіваленті до національної валюти України - гривні, а тому правові підстави для перерахування боргу, вираженого у доларах США за офіційним курсом НБУ відсутні.

Так, відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, яка відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, а також у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року в справі № 308/3824/16-ц.

Відповідно до ч. ч. 1,3 ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Р озмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування грошовими коштами на рівні встановленої НБУ облікової ставки за період з 13.05.2015 по день звернення з цим позовом до суду - 04.05.2018 у розмірі 27 902,61 грн., що розраховано за формулою Пеня = Сума боргу х ставка пені (%)/100%/365 х кількість днів. Згідно офіційного курсу валют НБУ станом на 04.05.2018 100 доларів США дорівнює 2619,147 грн.

Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком процентів, та стягує з відповідача на користь позивача проценти за користування грошовими коштами на рівні встановленої НБУ облікової ставки за період з 13.05.2015 по день звернення з цим позовом до суду - 04.05.2018 у розмірі 27 902,61 грн.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, в частині стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 2000,00 доларів США та проценти за користування грошовими коштами за період з 13.05.2015 по 04.05.2018 у розмірі 27 902,61 грн.

При зверненні до суду позивачем понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 808,67 грн. (а.с.7 т.1).

Суд розподіляє судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 808 грн. 67 коп.

Керуючись ст. ст.4, 5, 7, 10-13, 18, 76-82, 89, 128-131, 133, 141, 211, 223, 247 ч.2, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНН НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 2000 (дві тисячі) доларів США, проценти за користування грошовими коштами за період з 13.05.2015 по 04.05.2018 у розмірі 27 902 (двадцять сім тисяч дев`ятсот дві) грн. 61 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 808 (вісімсот вісім) грн. 67 коп.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Т. В. Поліщук