Справа № 461/6489/19 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-ц/811/192/20 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Симець В.І.

з участю: представника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Барнича Т.В.,

представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 листопада 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

у серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Львівській області про застосування наслідків недійсності правочину та стягнення коштів у зв`язку з визнанням договору недійсним.

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що на підставі протоколу № 14134574/3 від 08 липня 2014 року її оголошено переможцем прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме: приміщення кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 » відпочинкового комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » загальною площею 177,7 кв. м., об`єкт незавершеного будівництва мотелю готовністю 81% та земельна ділянка площею 0,1125 га для будівництва та обслуговування відпочинкового комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » кадастровий номер :01:004:0610, що розташовані по АДРЕСА_1 . Стверджує, що після оголошення її переможцем прилюдних торгів провела повний розрахунок за придбане на прилюдних торгах майно, зокрема, оплата за майно в розмірі 944 610,00 грн. перерахована на рахунок Головного територіального управління юстиції у Львівській області та сплачено 165 390,00 грн. винагороди організатора прилюдних торгів ПП «Ниві В.Ш.», яке згідно відомостей з ЄДРЮО ліквідоване. Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Львівській області видано Акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, на підставі якого оформлено свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів. Зазначає, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 20 серпня 2019 року, прилюдні торги, протокол № 14134574/3 від 08 липня 2014 року, Акт державного державного виконавця від 09 липня 2014 року, свідоцтво № 695 від 09 липня 2014 року про придбання ОСОБА_1 майна з прилюдних торгів та державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 визнано недійсними. Вважає, що має право в порядку реституції повернути оплату за майно у розмірі 944 610,00 грн., які були сплачені нею як переможцем прилюдних торгів, а також 3 % річних за користування коштами за період з 09 липня 2014 року по 23 серпня 2019 року та інфляційних втрат за вказаний період. З наведених підстав просить стягнути з Головного територіального управління юстиції у Львівській області на її користь грошові кошти у розмірі 944 610,00 грн. в порядку реституції, 145 262,90 грн. 3% річних та 1 243 998,83 грн. інфляційних втрат, а також 26 605,00 грн. судових витрат, які складаються з 9 605,00 грн. судового збору та 17 000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 26 листопада 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Львівській області на користь ОСОБА_1 944 610, 00 грн.

Стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Львівській області на користь ОСОБА_1 3887,52 грн. судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржило Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів), в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з висновками суду, що не відповідають обставинам справи.

Апелянт стверджує, що позивачем було вказано неналежного відповідача, оскільки Головне територіальне управління юстиції у Львівській області було реалізатором вищезгаданого майна відповідно до договору № 1413457 про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів і реалізації арештованого майна (предмета іпотеки). Зазначає, що Головним територіальним управлінням юстиції у Львівській області вжито всіх заходів по організації і проведенню прилюдних торгів і реалізації арештованого майна в якості реалізатора майна, а стягувачем коштів є ТзОВ «ОТП Факторинг України». Вважає, що позов подано до неналежного відповідача, відтак суд першої інстанції повинен був відмовити у задоволенні позову до неналежного відповідача та прийняти рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. З наведених підстав просить рішення суду скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Барнича Т.В. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що наслідком визнання недійсними результатів прилюдних торгів, які є по суті формою договору купівлі-продажу, є повернення сторін до первісного стану, тобто реституція, як спосіб захисту, що характерний для зобов`язальних відносин, однак, зважаючи на те, що грошові зобов`язання відповідача щодо повернення позивачу грошових коштів виникають лише з моменту набрання даним рішенням законної сили, тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача 3% річних за користування грошовими коштами та інфляційних втрат.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Судом встановлено, що 10 червня 2011 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області видано виконавчий лист № 2-673/11 на примусове виконання рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 квітня 2011 року в цивільній справі № 2-673/11 за позовом ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про звернення стягнення на майно, що належить ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в тому числі на будівлю першої черги кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 », відпочинкового комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_2 », загальною площею 177,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на об`єкт незавершеного будівництва мотелю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також на земельну ділянку площею 0,1125 га, кадастровий номер № :01:004:0610, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 , а кошти отримані від реалізації предмета іпотеки, направити на погашення загальної заборгованості ОСОБА_3 «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором № CM-SME 603/013/2008 від 05 травня 2018 року.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Германчука Р.В. від 23 липня 2013 року відкрито виконавче провадження №39025113 з виконання вищезазначеного виконавчого листа.

В межах виконавчого провадження 03 жовтня 2013 року між відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області та Філією 14 Приватного підприємства «НИВА В.Ш.» укладено договір № 1413457 про надання послуг по організації і проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) (т. 1 а.с. 11-13).

Пунктом 1.2 договору № 1413457 від 03 жовтня 2013 року передбачено, що відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області передає організатору прилюдних торгів нерухоме майно, арештоване державним виконавцем, а організатор прилюдних торгів надає послуги з організації і проведення прилюдних торгів і реалізації нерухомого майна в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», іншими законами України, Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5.

Згідно з п. 1.3 договору № 1413457 від 03 жовтня 2013 року на прилюдні торги передається нерухоме майно (предмет іпотеки), арештоване при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-673/11 від 10 червня 2011 року, а саме: приміщення кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 », відпочинкового комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_2 », загальною площею 177,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; об`єкт незавершеного будівництва мотелю готовністю 81%, та земельну ділянку площею 0,1125 га, для будівництва та обслуговування відпочинкового комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_2 », кадастровий номер № :01:004:0610, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з протоколом № 1413457-4/3 про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) від 08 липня 2014 року переможцем торгів оголошено ОСОБА_1 , яка придбала на прилюдних торгах виставлене майно за 1 110 000,00 грн. (т. 1 а.с.14-15).

ОСОБА_1 сплачено суму гарантійного внеску, перерахованого на рахунок організатора прилюдних торгів в розмірі 55 324,09 грн., що визнається частиною оплати вартості майна переможцем прилюдних торгів в рахунок наданих послуг з реалізації цього майна.

08 липня 2014 року ОСОБА_1 сплатила на рахунок Головного територіального управління юстиції у Львівській області 944 610,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 155793060 від 08 липня 2014 року (т. 1 а.с. 16) та 110 065,91 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 155805028 від 08 липня 2014 року (т. 1 а.с. 17), відтак, з врахуванням гарантійної суми, ОСОБА_1 провела повний розрахунок за придбане на прилюдних торгах майно.

У зв`язку з проведенням повного розрахунку переможцем прилюдних торгів, 09 липня 2014 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Львівській област Германчуком Р.В. складено Акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, що є підставою для подальшого оформлення права власності на придбане на прилюдних торгах майно.

На підставі Акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Манзілевською Т.С. видано свідоцтво про право власності на майно серія НАВ № 270513 від 09 липня 2014 року, яке посвідчує право власності ОСОБА_1 на майно, що складається з: будівлі першої черги кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 », відпочинкового комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_2 », загальною площею 177,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; об`єкта незавершеного будівництва мотелю готовністю 81%, позначеного на плані земельної ділянки під літ. «А-2», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці, призначеній для будівництва та обслуговування відпочинкового комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_2 »; земельної ділянки, призначеної для будівництва та обслуговування відпочинкового комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_2 », площею 0,1125 га, кадастровий номер № :01:004:0610, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . ( т. 1 а.с.19).

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 листопада 2017 року та додатковим рішенням цього суду від 22 лютого 2018 року у справі № 442/4240/14-ц визнано недійсними прилюдні торги, що відбулися 08 липня 2014 року.

Визнано недійсним протокол Приватного підприємства «Нива В.Ш.» в особі філії 14 від 08 липня 2014 року №1413457-4/3 про проведення прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки.

Визнано недійсним Акт державного виконавця від 09 липня 2014 року, складений головним державним виконавцем Германчуком Р.В.;

Визнано недійсним свідоцтво № 695 від 09 липня 2014 року, видане приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Манзілевською Т. С. про придбання ОСОБА_1 майна з прилюдних торгів.

Визнано недійсною державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 .

Постановою Львівського апеляційного суду від 20 серпня 2019 року рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 листопада 2017 року залишено без змін.

Таким чином, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 листопада 2017 року набрало законної сили 20 серпня 2019 року.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 163837285 від 17 квітня 2019 року вбачається, що 22 грудня 2017 року на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 листопада 2017 року за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на об`єкти нерухомого майна, які були придбані ОСОБА_1 на прилюдних торгах, проведених 08 липня 2014 року та визнаних недійсними рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 20 серпня 2019 року (т. 1 а.с.43-49).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частина 1 ст. 18 ЦПК України передбачає, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року (чинний на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які проводяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Тобто, виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин.

Статтею 52 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом та майна, зазначеного у частині восьмій статті 57 цього Закону здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Відповідно до частини першої статті 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

Відповідно до частини четвертої статті 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

З аналізу змісту частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на прилюдних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Сторонами договору купівлі-продажу є продавець і покупець.

Таким чином, враховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину ( статті 203, 215 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 16, ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 20 серпня 2019 року прилюдні торги, що відбулися 08 липня 2014 року, визнано недійсними.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 листопада 2017 року, яке набрало законної сили, встановлено недійсність прилюдних торгів від 08 липня 2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що Головне територіальне управління юстиції у Львівській області, як орган державної виконавчої служби, який виступав продавцем реалізованого на прилюдних торгах нерухомого майна, зобов`язане повернути ОСОБА_1 сплачені нею кошти, як переможцем прилюдних торгів.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що Головне територіальне управління юстиції у Львівській області є неналежним відповідачем з наступних мотивів.

Згідно з п. 3.1 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 орган державної виконавчої служби укладає із спеціалізованою організацією договір, яким доручає реалізацію майна спеціалізованій організації за визначену винагороду за надані послуги з реалізації арештованого майна, яка встановлюється у відсотковому відношенні до продажної ціни лота.

Відповідно до п. 1.2. договору № 1413457 від 03 жовтня 2013 року, укладеного між відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області та Філією 14 Приватного підприємства «НИВА В.Ш.», відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області передає організатору прилюдних торгів нерухоме майно, арештоване державним виконавцем, а організатор прилюдних торгів надає послуги з організації і проведення прилюдних торгів і реалізації нерухомого майна в порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», іншими законами України, Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5.

Зі змісту договору № 1413457 від 03 жовтня 2013 року вбачається, що Філія 14 Приватного підприємства «НИВА В.Ш.» лише надає послуги з організації та проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, а відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області самостійно виступає на прилюдних торгах як продавець нерухомого майна.

Разом з тим, жодних інших функцій, крім надання послуг з організації та проведення прилюдних торгів, за умовами договору № 1413457 від 03 жовтня 2013 року Філії 14 Приватного підприємства «НИВА В.Ш.» не передано.

Крім того платіжними дорученнями від 08 липня 2014 року № 155793060 та № 155805028 підтверджується, що саме Головне територіальне управління юстиції у Львівській області є одержувачем коштів як оплати за реалізоване на прилюдних торгах майно, що свідчить про те, що воно є продавцем зазначеного нерухомого майна, а тому належним відповідачем у даній справі є Західе міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Львів), яке зобов`язане повернути ОСОБА_1 сплачені нею кошти.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 10.12.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.