Справа № 301/1916/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 липня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., КОЖУХ О.А.

при секретарі МИКУЛЯК Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 301/1916/16-ц за позовом Хустської місцевої прокуратури Закарпатської області в інтересах держави в особі Відділу освіти Іршавської районної державної адміністрації Закарпатської області до Ільницької сільської ради Іршавського району Закарпатської області та ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення, за апеляційною скаргою керівника Хустської місцевої прокуратури Закарпатської області Зовдуна С.П. в інтересах держави в особі Відділу освіти Іршавської районної державної адміністрації Закарпатської області на ухвалу Іршавського районного суду від 26 грудня 2019 року, повний текст якої складено 26 грудня 2019 року, головуючий суддя Маркович І.І., -

встановив:

Керівник Хустської місцевої прокуратури Закарпатської області Зовдун С.П. діючи в інтересах держави в особі Відділу освіти Іршавської райдержадміністрації Закарпатської області оскаржив ухвалу Іршавського районного суду від 26.12.2019 про залишення позову без розгляду як постановлену з порушенням норм процесуального права. Зазначає, що позов залишено без розгляду з підстави, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України внаслідок повторної неявки в судове засідання представника належно повідомленого про нього позивача. Однак, передбачених процесуальним законом підстав для залишення позову без розгляду не було.

Позов було залишено без розгляду з тих мотивів, що повноваження прокурора як представника юридичної особи повинні бути посвідчені довіреністю цієї юридичної особи (ст. 62 ЦПК України) і такої довіреності прокурор не надав, тож не підтвердив належним чином свої повноваження в процесі і не може бути допущений до участі в ньому.

Залишення позову без розгляду в такий спосіб суперечить нормам ст. 131-1 Конституції України, ст.ст. 7, 15, 21, 23 Закону України «Про прокуратуру» щодо системної єдності органів прокуратури України, єдності статусу прокурорів, які відповідно до закону представляють в суді інтереси саме держави, а не юридичної особи. Такі статус і повноваження прокурора в цивільному процесі підтверджуються його службовим посвідченням, а не довіреністю юридичної особи. Крім того, суд у процесі неодноразово встановлював особи учасників процесу, прокурорів і перевіряв їхні повноваження.

Прокурор просить ухвалу скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У відзиві на апеляцію відповідач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Микита М.Ф., вказує на її необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін. Зазначає, зокрема, що в суді першої інстанції після надходження справи на новий судовий розгляд не розпочалося слухання справи по суті через систематичні неявки в судові засідання представника позивача. Разом із цим зазначає, що щоразу в судові засідання з`являлися інші представники Хустської місцевої прокуратури, які клопотали про відкладення судового розгляду через неможливість явки до суду уповноваженого представника прокуратури, про поважність причин неявки якого не повідомляли. Такі дії затягували розгляд справи, чим шкодили інтересам відповідача.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України у відсутність учасників процесу, обговоривши доводи апеляції, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

28.09.2016 Хустська місцева прокуратура Закарпатської області заявою від 27.09.2016, підписаною керівником прокуратури С. Зовдуном, пред`явила в інтересах держави в особі Відділу освіти Іршавської райдержадміністрації Закарпатської області позов до Ільницької сільської ради Іршавського району Закарпатської області та ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення (а.с. 1-10 т. 1), Позивач просив визнати недійсним договір оренди індивідуально визначеного нежилого приміщення від 22.09.2010, укладений між Ільницькою сільрадою та ОСОБА_1 щодо надання в строкове платне користування та володіння частини складських приміщень ДНЗ № 3 площею 31,6 кв. м за адресою АДРЕСА_1 та зобов`язати ОСОБА_1 повернути це приміщення власнику.

З матеріалів справи вбачається, що в судових засіданнях представляючи інтереси держави брали участь різні прокурори Хустської місцевої прокуратури, інтереси позивача Відділу освіти Іршавської райдержадміністрації представляв на підставі довіреності ОСОБА_2 (а.с. 41-43, 51-53 т. 1 та ін.). Прокурори ОСОБА_3 , ОСОБА_4 були допущені судом першої інстанції у відповідних судових засіданнях до участі в процесі в якості представників інтересів держави в спорі, їхні особи встановлювалися, повноваження перевірялися, довіреності на представництво від них не вимагалися (а.с. 42-43, 51-53, 70-71, 86-88, 104-106 т. 1).

У судовому засіданні 03.02.2017 представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Микита М.Ф. заявила клопотання про залишення позову без розгляду з тих підстав, що повноваження прокурорів у процесі не були підтверджені довіреностями юридичної особи, тому в судових засіданнях відсутній представник позивача (а.с 81-82 т. 1).

Ухвалою Іршавського районного суду від 03.02.2017 клопотання сторони відповідача про залишення заяви без розгляду було залишено без задоволення через безпідставність твердження про відсутність у прокурорів повноважень (а.с. 89 т. 1). На підтвердження своїх повноважень прокурор ОСОБА_3 пред`явив службове посвідчення прокурора Іршавського відділу Хустської місцевої прокуратури, копія якого є в справі (а.с. 83 т. 1).

24.03.2017 Іршавський районний суд ухвалив рішення в справі, яким задовольнив позов (а.с. 108-113 т. 1). Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 21.09.2017 рішення суду першої інстанції було залишено без змін (а.с. 166-169 т. 1). Під час розгляду справи апеляційним судом до участі в процесі була допущена прокурор Петрецька Г.М. (а.с. 161-162 т. 1).

Постановою Верховного Суду від 24.04.2019 рішення Іршавського районного суду від 24.03.2017 і ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 21.09.2017 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції з метою належного з`ясування фактичних обставин справи по суті (а.с. 59-64 т. 2). Поряд із цим, суд касаційної інстанції вказав і на необхідність оцінки доводів сторін щодо підтвердження повноважень прокурора на пред`явлення позову відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Після надходження справи до Іршавського районного суду на новий розгляд інтереси позивача Відділу освіти Іршавської райдержадміністрації продовжив представляти на підставі довіреності ОСОБА_2 (а.с. 102-104, 128-129 т. 2 та ін.). У судових засіданнях 10.07.2019, 18.09.2019, 16.10.2019, 20.11.2019 до участі в процесі в якості представників інтересів держави в спорі були допущені прокурори Чедрик А.В. і Косюк М.Ф., довіреності на здійснення прокурорами представництва в процесі у справі відсутні, рівно як і відсутні будь-які відомості в протоколах судових засідань щодо недопуску цих прокурорів до участі в процесі, натомість вирішувалися по суті клопотання прокурорів (а.с. 103-104, 118-119, 128-129, 134-135 т. 2).

Попри це, в аналогічній ситуації в судовому засіданні 26.12.2109, в яке з`явилася прокурор Горзов Н. ОСОБА_5 , було задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Микити М.Ф. про залишення позову без розгляду, оскільки прокурор ОСОБА_6 не надала повноваження на ведення справи, тобто, в судове засідання знову не з`явився належний представник позивача Хустської місцевої прокуратури (а.с. 143-144 т. 2).

Ухвалою Іршавського районного суду від 26.12.2019 позов залишено без розгляду з підстави, передбаченої ст. 257 ч. 1 п. 3 ПК України, повторної неявки належним чином повідомленого позивача в судове засідання або неповідомлення ним про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (а.с. 145-146 т. 2).

Обґрунтовуючи таке процесуальне рішення, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до ст. 62 ЦПК України повноваження представника юридичної особи має бути посвідчене довіреністю юридичної особи, за відсутності якої прокурор не може бути допущений до участі в справі. Ненадання такої довіреності суд кваліфікував як повторну неявку позивача в судове засідання в розумінні ст. 257 ч. 1 п. 3 ПК України.

Із таким вирішенням процесуального питання погодитись не можна.

Конституція України в редакції, яка була чинною на день пред`явлення позову, передбачала, що прокуратура України становить єдину систему, на яку покладається, серед іншого, представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом (ст. 121 п. 2).

В редакції, чинній починаючи з 30.09.2016, Конституція України передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом (ст. 131-1 ч. 1 п. 3).

Статус прокурора, організація та порядок діяльності прокуратури в Україні визначаються Законом «Про прокуратуру», що набрав чинності з 15.07.2015, відповідно до положень якого в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали:

прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави (ст. 1);

на прокуратуру покладається функція представництва інтересів держави в суді у випадках, визначених цим Законом, та главою 12 розділу III Цивільного процесуального кодексу України (ст. 2 ч. 1 п. 2);

прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі (ст. 15 ч. 2);

представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (ст. 23 ч. 1);

прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (ст. 23 ч. 3);

наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді (ст. 23 ч. 4);

під час здійснення представництва інтересів держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом, зокрема, звертатися до суду з позовом (заявою, поданням); брати участь у розгляді справи (ст. 23 ч. 6 п.п. 1, 4).

Безпосередньо порядок здійснення прокурором представництва держави в суді під час провадження в цивільних справах унормований ЦПК України, який у редакціях, чинних на час пред`явлення позову та на час постановлення оскаржуваної ухвали, передбачає право прокурора на пред`явлення відповідного позову, на участь у судовому засіданні тощо (ст. 45 ч. 2, ст. 46 і ст. 56 ч.ч. 3, 4, ст. 57 та інші положення відповідних редакцій ЦПК України).

Конституційний Суд України у рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99 у справі № 1-1/99 вказав, що представництво прокуратурою України інтересів держави в суді є одним із видів представництва в суді; за правовою природою представництво в суді є правовідносинами, в яких одна особа (представник) на підставі певних повноважень виступає від імені іншої особи (довірителя) і виконує процесуальні дії в суді в її інтересах, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для неї права та обов`язки; представництво прокурором інтересів держави в суді відрізняється від інших видів представництва рядом специфічних ознак: складом представників та колом суб`єктів, інтереси яких вони представляють, обсягом повноважень, формами їх реалізації.

Таким чином, прокурор діє не від імені органу прокуратури як юридичної особи, а виключно від імені держави. Форма реалізації такого представництва, в тому числі, порядок підтвердження повноважень на представництво, відрізняються від інших видів представництва. Прокурор управі діяти в процесі на підставі свого службового посвідчення, яке видається встановленим порядком і є офіційним документом, що засвідчує належність посадової особи до системи прокуратури України, підтверджує її посаду, а також повноваження, визначені законодавством.

Зазначене випливає з указаних законодавчих норм та підтверджується правовою позицією щодо порядку участі прокурора в цивільному процесі, висловленою Верховним Судом у постанові ід 17.03.2020 у справі № 704/1233/17.

Наостанок. Процесуальні дії та рішення суду окрім того, що повинні бути законні, мають бути обґрунтовані, послідовні, ясні та зрозумілі учасникам процесу, яким має бути забезпечена можливість реалізації процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Беручи до уваги рух справи, склад осіб, які допускалися до участі в процесі, процесуальні рішення, що в справі ухвалювалися, оскаржувану ухвалу не можна визнати такою, що відповідає цим вимогам. Питання ж оцінки доводів сторін щодо підтвердження повноважень прокурора на пред`явлення позову відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», про що зауважив суд касаційної інстанції, не лежить у площині процесуального рішення, що може прийматися з підстав, передбачених ст. 257 ч. 1 п. 3 ЦПК України, і пов`язується власне з безпосередньою участю певної особи в судовому засіданні.

Відтак, процесуальне рішення про залишення заяви без розгляду не відповідає вимогам закону, суперечливе та необґрунтоване, тому на підставі ст. 379 ч. 1 п. 4 ЦПК України апеляцію належить задовольнити, ухвалу суду першої інстанції, яка без законних підстав перешкоджає провадженню в справі, скасувати, справу для продовження розгляду направити до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 6, ст. 379 ч. 1 п. 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу керівника Хустської місцевої прокуратури Закарпатської області Зовдуна С.П. в інтересах держави в особі Відділу освіти Іршавської районної державної адміністрації Закарпатської області задовольнити, ухвалу Іршавського районного суду від 26 грудня 2019 року скасувати, справу для продовження розгляду направити до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає. Повне судове рішення складене 8 липня 2020 року.

Судді