Житомирський апеляційний суд
Справа №279/3295/19 Головуючий у 1-й інст. Коренюк В. П.
Категорія 18 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання: Драч Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 279/3295/19за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свіда» до ОСОБА_1 про стягнення коштів

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Свіда» на ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 жовтня 2019 року, яка постановлена суддею Коренюк В.П. в м.Коростені

в с т а н о в и в:

У січні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СВІДА» (надалі - ТОВ «СВІДА») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 жовтня 2019 рокупровадження у справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ТОВ «СВІДА» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що 25 березня 2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, було вчинено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 . Враховуючи той факт, що відповідач втратив статус суб`єкта підприємницької діяльності, позовні вимоги були заявлені до ОСОБА_1 як до фізичної особи, а тому справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Крім того, на думку скаржника, судом не враховано висновок Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17, відповідно до якого, з часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності, що здійснювалась особою раніше, спори за її участю, зокрема, пов`язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалися нею раніше, слід розглядати за правилами цивільного судочинства.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, з невідомих суду причин. Хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів здійснює розгляд справи за відсутності всіх учасників справи, які не з`явились в судове засідання та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах передбачених ст.367 ЦПК України, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що даний спір виник між Товариством з обмеженою відповідальністю «СВІДА» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , а тому не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства і повинен розглядатись в порядку господарського судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

У відповідності з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Звертаючись з позовом до суду позивач зазначив, що 04 червня 2018 року між ФОП ОСОБА_1 (продавцем) та ТОВ «СВІДА» (покупцем) було укладено договір купівлі-продажу № 040618/1-с та додаток № 1 до Договору (Специфікація № 1), відповідно до умов якого Продавець прийняв на себе зобов`язання поставити, а Покупець прийняти та оплатити деревину: сосна (сухостій) за ціною та характеристиками, що визначені в Специфікації № 1.

На виконання умов договору, та згідно рахунку відповідача, позивач, як Покупець перерахував на банківський рахунок Продавця, який відкритий ним як фізичною-особою підприємцем, 01 жовтня 2018 року кошти за товар на суму 107 616 грн. 41 коп.

Проте, відповідач товар до відвантаження не підготував, від виконання договірних зобов`язань щодо поставки товару ухилився.

Таким чином, враховуючи, що відповідач умови договору купівлі-продажу не виконав, в односторонньому порядку відмовився від зобов`язання, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 107 616 грн. 41 коп. сплачених ним коштів за поставку товару.

За змістом ст. 4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з частиною першою статті 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього кодексу, зокрема, фізичні особи, які не є підприємцями. Винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, визначені у статті 20 цього кодексу.

Відповідно до частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

З огляду на приписи частини першої статті 20 ГПК України, а також статей 4 і 45 цього кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (пункт 4.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18).

Відповідно до статті 3 Господарського кодексу (далі - ГК) України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно з частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього кодексу.

Зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням (частина перша статті 173 ГК України).

Судом під час розгляду справи було встановлено, що спір виник між сторонами щодо виконання умов господарського договору, який був укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ТОВ «СВІДА».

25 березня 2019 року фізична-особа підприємець ОСОБА_1 припинив підприємницьку діяльність, про що внесений відповідний запис № 6015384 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

З 15 грудня 2017 року, що є датою набрання чинності ГПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини 1 статті 20 ГПК України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, яку раніше здійснювала зазначена фізична особа, зареєстрована підприємцем ( пункт 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17).

У випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за її зобов`язаннями, пов`язаними із підприємницькою діяльністю, усім своїм майном (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 640/16902/18).

Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли щодо виконання фізичною особою-підприємцем умов господарського договору, зобов`язання за яким у відповідач з втратою статусу фізичної особи-підприємця не припинилися, суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про належність спору до юрисдикції господарського суду.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Свіда» залишити без задоволення, а ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 жовтня 2019 року- без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 січня 2020 року.

Головуючий: Судді: