ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3238/20 Справа № 203/1942/18 Суддя у 1-й інстанції - Католікян М. О. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Варенко О.П.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2019 року

у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2018 року позивач - Комунальне підприємство «Дніпроводоканал»Дніпровської міської ради, звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що мешканцям жилого будинку АДРЕСА_1 регулярно надає послуги з водопостачання та водовідведення. У квартирі АДРЕСА_2 вказаного будинку мешкають відповідачі, які не оплачують надані послуги, у результаті чого утворилася заборгованість в сумі 30 014,55 грн.

У добровільному порядку відповідачі борг погасити не бажають, у зв`язку з чим позивач просив солідарно стягнути з відповідачів на його користь вказану суму заборгованості з урахуванням трьох відсотків річних та інфляційних загальною сумою 44 489,87 грн.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення в сумі 44 489,87 грн (основна заборгованість - 30 014,55 грн, три відсотки річних - 2 171,40 грн, інфляційні - 12 303,92 грн).

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач - ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила переглянути справу та перевірити законність і обґрунтованість повторного заочного рішення та скасувати його.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції необґрунтовано ухвалив по справі заочне рішення, тому що не взяв до уваги поважність причини неявки у судове засідання відповідача. Крім того, перше скасоване заочне рішення по даній справі вже ухвалювалося цим суддею, а тому він не має право повторно брати участь у розгляді справи. Зазначає, що позивач безпідставно нарахував їй заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення, оскільки її квартира обладнана лічильником, відповідно до показників якого вона сплачує послуги. Позивач безпідставно намагається стягнути з неї грошові кошти, про що свідчать скасовані судові накази від 17.07.2014 року та 23.06.2015 року. Позивач звернувся до суду з позовом поза межами строку позовної давності, а тому просить застосувати строки позовної давності до вимог.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому посилається на те, що відповідачі неодноразово повідомлялися про час розгляду справи судом, проте жодного разу не прийшли у судове засідання. Заперечує щодо клопотання відповідача про застосування строків позовної давності у спорі, оскільки відповідно ст.267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідач ОСОБА_2 теж подала відзив на апеляційну скаргу, в якому посилається на те, що повторне заочне рішення суду було ухвалено за її відсутності, оскільки вона жодного разу не була належним чином повідомлена про час розгляду справи у суді. Вказує на те, що позивач безпідставно намагається стягнути з неї грошові кошти за послуги водопостачання, про що свідчать скасовані судові накази від 17.07.2014 року та 23.06.2015 року. КП «Дніпроводоканал» жодного разу не звертався до неї з претензією про погашення заборгованості, ще у вересні 2005 року в її квартирі встановлено лічильник води, відповідно до показань якого вона сплачує за послуги. Зазначає про необхідність застосування строків позовної давності, оскільки позивач звернувся з вимогами про стягнення заборгованості поза межами таких. Просить заочне рішення скасувати, у позові відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що у квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані відповідачі (а.с.4, 14-16).

Позивач регулярно надає відповідачам послуги з водопостачання та водовідведення, проте останні плату за користування вказаними послугами вносять неналежно, у зв`язку з чим станом на 31.03.2018 року утворилася заборгованість в сумі 30 014,55 грн, розрахована у відповідності із встановленими тарифами (а.с.5, 6).

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора має сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законом.

Матеріали справи не містять відомостей про встановлений між сторонами інший розмір відсотків за несвоєчасне виконання зобов`язання.

Згідно з розрахунком, три відсотки річних за несвоєчасне виконання зобов`язань складає 2 171,40 грн, а інфляційні 12 303,92 грн (а.с. 5, 6).

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись ст.ст. 526, 541, 625 ЦК України, Законами України «Про житлово-комунальні послуги», «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», дійшов правильних висновків про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції необґрунтовано ухвалив по справі заочне рішення, оскільки не прийняв до уваги те, що причиною неявки її у судове засідання було незадовільний стан здоров`я, не можуть бути прийняті судом до уваги.

Стаття 2 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство повинно здійснюватися з дотриманням принципів, зокрема, розумності строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, право на справедливий розгляд справи має як позивач, так і відповідач.

З матеріалів справи вбачається, що 18.03.2019 року, 06.05.2019 року, 24.06.2019 року, 08.08.2019 року ОСОБА_1 подавала до суду заяви про перенесення розгляду справи у зв`язку з її незадовільним самопочуттям, однак доказів на підтвердження зазначених обставин жодного разу суду не надано.

Слід зауважити, що неодноразове звернення сторони до суду із клопотаннями про відкладення розгляду справи, без одночасного подання доказів неможливості прибути до суду у визначений час є зловживанням процесуальними правами та, відповідно, призводить до порушення розумних строків розгляду справи, провадження по якій відкрито ще у липні 2018 року.

Подання відповідачем до суду апеляційної інстанції медичних довідок, як доказ поважності причини не явки у судове засідання першої інстанції, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки такі мали бути подані до суду першої інстанції під час розгляду справи та не впливають на правильність ухваленого рішення.

Посилання апелянта на те, що суддя не мав права розглядати справу після скасування свого заочного рішення спростовуються п.2 ч.3 ст. 287 ЦПК України, згідно якого у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Доводи апеляційної скарги про застосування у спорі строків позовної давності не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в справі є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником послуг з водопостачання та водовідведення.

Згідно з розрахунком заборгованості (а.с.5-6, 99-100), послуги з водопостачання та водовідведення споживачами квартири АДРЕСА_3 , періодично сплачувалися, остання оплата значиться у вересні 2017 року. Позивач звернувся до суду з позовом 05.06.2018 року.

Отже, підстави для застосування позовної давності відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, оскільки апелянт є інвалідом другої групи.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів згідно ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова