ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року

м. Черкаси

Справа № 701/966/19
Провадження № 22-ц/821/18/20

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Василенко Л. І.,

суддів: Карпенко О. В., Бородійчука В. Г.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»;

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 30 вересня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у складі: головуючого судді Костенка А. І.,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

31 липня 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовну заяву мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 17 лютого 2010 року ОСОБА_1 , отримала кредит у розмірі 8000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, станом на 16 липня 2019 року ОСОБА_1 має заборгованість - 17159,14 грн., яка складається з наступного: 7436,90 грн. - заборгованість за кредитом; 8028,95 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 400,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 793,29 грн. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача кредитну заборгованість за кредитним договором № б/н від 17 лютого 2010 року у розмірі 17159,14 грн. та судові витрати у розмірі 1921,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 30 вересня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 17 лютого 2010 року у розмірі 7436,90 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» судові витрати в сумі - 111,55 грн.

В іншій частині позову - відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що зазначені позивачем обставини не є підставою для задоволення позовних вимог у повному об`ємі, оскільки вимоги щодо стягнення пені та штрафних санкцій, заборгованості за простроченим тілом кредиту не підлягають до задоволення у зв`язку з їх недоведеністю, проте враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти за кредитом в сумі 7436,90 грн. в добровільному порядку позичальником банку не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, суд прийшов до висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі, поданій 28 жовтня 2019 року, АТ КБ «Приватбанк» вважаючи, що оскаржуване рішення винесене із порушенням норм матеріального і процесуального права, при недостатньо повному дослідженні письмових доказів та дійсних обставин справи, що мають значення для справи, просило скасувати рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 30 вересня 2019 року в частині відмовлених позовних вимог щодо стягнення із позичальниці ОСОБА_1 на користь банку відсотків та неустойки (пені і штрафу) та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , в іншій частині судове рішення залишити без змін, а також стягнути з відповідача в повному обсязі понесені банком судові витрати.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було прийнято до уваги погоджену сторонами та підписану ОСОБА_1 17 лютого 2010 року заяву, в якій, зокрема, визначено вид картки - «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», валюта картки та базова відсоткова ставка за користування кредитом - 2,5% в місяць на залишок заборгованості.

Відповідно до заяви, підписаної відповідачем, банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити чи анулювати кредитний ліміт.

Окрім заяви, ОСОБА_1 було підписано довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду», якою сторонами погоджено умови кредитування, зокрема: відсоткова ставка; розмір щомісячного платежу; нарахування пені і штрафу за порушення строків платежів, що призвело до помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за відсотками за користування кредитом, пені і штрафу.

Крім того, АТ КБ «ПриватБанк» у своїй апеляційній скарзі зазначає, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність кредитного договору, оскільки укладання договору здійснюється за принципом укладання між банком і клієнтом договору приєднання.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 09 січня 2019 року розгляд апеляційної скарги призначено на 10 січня 2020 року на 14:00 год. в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. В подальшому на 21 січня 2019 року на 12:30 год.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

17 лютого 2010 року на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (а.с. 9).

Із анкети-заяви вбачається, що ОСОБА_1 виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку кредитка «Універсальна» та, що кредитний ліміт за платіжною карткою «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду» становить 1500,00 грн.

Анкета-заява, копія якої додана позивачем до позовної заяви, не містить посилань на умови користування кредитом та його погашення, порядок нарахування та сплати штрафу і пені за невиконання умов Договору.

До кредитного договору банком додано довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду» та Умови та правил надання банківських послуг. Наведена довідка містить підпис ОСОБА_1 (а.с. 10).

Згідно наданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості за договором № б/н від 17 лютого 2010 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та клієнтом - ОСОБА_1 , станом на 16 липня 2019 року, загальна сума заборгованості становить 17159,14 грн., яка складається з наступного: 7436,90 грн. - заборгованість за кредитом; 8028,95 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 400,00 заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 793,29 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 5-8).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. ч. 1 та 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає не в повному обсязі.

Судом встановлено, що 17 лютого 2010 року ОСОБА_1 було підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, у якій заповнено графи особистих даних (а.с. 9).

У зазначеній анкеті-заяві визначено, що ОСОБА_1 виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку кредитка «Універсальна» та, що кредитний ліміт за платіжною карткою «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду» становить 1000,00 грн.

Також у вказаній анкеті-заяві зазначено, що ОСОБА_1 була ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку.

При цьому анкета-заява, не містить посилань на умови користування кредитом та його погашення, порядок нарахування та сплати штрафу і пені за невиконання умов Договору, проте має визначення базової процентної ставки за кредитом у розмірі 2,5 % на місяць на залишок заборгованості.

Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦПК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди - ст. 638 ЦК України.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі - ч. 1 ст. 1055 ЦК України.

За ст. 526 та ст. 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованою договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Особливостями договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Виходячи з позовних вимог, саме про такий договір зазначав банк.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів, та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором № б/н від 17 лютого 2010 року, посилався на «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» і «Тарифи банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Колегія суддів погоджується із посиланням суду першої інстанції на те, що позивачем не підтверджено укладення кредитного договору саме на тих умовах, які заявлені банком у позовній заяві.

У заяві зазначено, що відповідачка ОСОБА_1 згодна із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомлена та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

Водночас, банк додав лише довідку про Умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду». (а.с. 10)

Колегія суддів також звертає увагу на неможливість ідентифікації того, що надана довідка про умови кредитування та анкета-заява ОСОБА_1 , це складові одного кредитного договору.

В матеріалах справи відсутні підписані відповідачем ОСОБА_1 інші документи, що є обов`язковими складовими договору надання банківських послуг. Так, Умови та Правила надання банківських послуг, пред`явлені банком в додатку до позовної заяви, не містять підпису клієнта банку. А тарифи банку взагалі відсутні в матеріалах справи.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася саме із ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (17.02.2010) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (31.07.2019), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Довідку про обслуговування кредитки та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила банківських послуг, надані банком Довідка про умови кредитування та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати беззаперечною складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ним нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року № 14-131цс19.

Також відсутні підстави вважати, що при укладені договору з позичальником ОСОБА_1 кредитор АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та погодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими Банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Даний висновок також узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 та вірно зазначений судом першої інстанції.

Тому, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів в сумі 7436,90 грн.

Також колегія суддів погоджується із висновком суду щодо відсутності правових підстав для стягнення з відповідачки ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» штрафів за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, де суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову банку в частині стягнення з ОСОБА_1 штрафів у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 793,29 грн. (процентна складова) у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідачки по їх сплаті банку у анкеті-заяві від 17 лютого 2010 року.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що позивачем не надано будь-яких відомостей про номер карткового рахунку, дати вручення картки відповідачу, строку дії картки, що позбавляє можливості встановити дійсні обставини справи, які б слугували підставою для задоволення заявлених банком позовних вимог в повному обсязі.

Водночас, враховуючи, що підписана відповідачем анкета-заява містила базову процентну ставку за кредитом у розмірі 2,5 % на місяць на залишок заборгованості, що становить 30% річних, ОСОБА_1 погодилась у письмовому вигляді із сплатою відсотків за користування кредитом у визначеному розмірі, що не було враховано судом першої інстанції.

Разом з тим, із розрахунку заборгованості, який доданий до позовної заяви, вбачається, що банк просив стягнути із відповідача заборгованість по процентам в розмірі 8028,70 грн., при цьому банк неодноразово збільшував процентну ставку за кредитом, а саме з 01 вересня 2014 року до 34,80 % річних, з 01 квітня 2015 року до 43,20 % річних, з 25 квітня 2017 року до 42,00% річних.

Тобто, позивачем нараховувались відсотки як у передбаченому розмірі, так і у підвищеному розмірі, що суперечить умовам визначеним анкетою-заявою та не узгоджувалось із ОСОБА_1 , тому стягненню може підлягати заборгованість по відсотком виходячи лише із 30 % річних (як зазначено 2,5 % на місяць на залишок заборгованості), тобто 437,82 грн.

Інші доводи апеляційної скарги АТ Комерційний банк «ПриватБанк» суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, приведені вимоги закону колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні заборгованості по процентам за користування кредитом підлягає до скасування з ухваленням нового рішення в цій частині про часткове стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 437,82 грн.

Згідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи АТ КБ «ПриватБанк» сплатив за подання позовної заяви судовий збір в розмірі 1921 грн., а за подання апеляційної скарги судовий збір в розмірі 2881,50 грн.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення та скасування рішення в частині, із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1011,22 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 , 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», задовольнити частково.

Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 30 вересня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - скасувати в частині відмови в стягненні заборгованості по процентам за користування кредитом та розподілу судових витрат.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованості по процентам за користування кредитом задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 437,82 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в розмірі 1011,22 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 21 січня 2020 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

В. Г. Бородійчук