ПОСТАНОВА

Іменем України

03 грудня 2020 року м. Кропивницький

справа № 404/6760/19

провадження № 22-ц/4809/1431/20

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Єгорової С.М., Чельник О.І.

секретар Гончар В.В.

учасники справи:

представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кіровського районного суду Кіровоградської області від 29.07.2020, суддя Варакіна Н.Б., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що 22.05.2004 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено шлюб, про що Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис № 253.

В період шлюбу народилися двоє дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти залишились проживати з нею та перебувають на її утриманні.

Позивач зазначив, що шлюбні відносини припинено, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, подальше збереження сім`ї неможливе.

Позивач не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до шести років.

Відповідач є здоровим та фізично розвиненим чоловіком, місце роботи його та розмір отримуваного ним доходу не відомі.

Просила суд, з урахуванням уточнень до позову, розірвати шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 22 травня 2004 року, який зареєстрований Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис № 253.

Стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/2 частими з усіх видів його доходу до повноліття дітей, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину, починаючи з дня подання позовної заяви до суду.

Рішенням Кіровського районного суду Кіровоградської області від 29.07.2020 позов задоволено частково.

Розірвано шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 22 травня 2004 року, який зареєстрований Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис № 253.

В задоволенні позову у частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову у зв`язку з неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права. Зазначається, що сторони на даний час проживають спільно у Єгипті, ведуть спільне господарство, позивач разом з дітьми перебували на утриманні відповідача. На даний час між сторонами дійсно існує конфлікт, зумовлений виїздами позивача разом з дітьми без відома відповідача за межі країни. Вказані непорозуміння не можуть бути підставою для розірвання шлюбу, оскільки відповідач має надію налагодити стосунки з позивачем, а також не бажає завдати дітям психологічну травму, зумовлену розлученням батьків. Позивачем не надано доказів на підтвердження позову. Надання судом строку для примирення в один місяць порушує ст.. 111 СК України, адже в такий короткий проміжок часу цілі його надання досягнути не було можливим.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 28.09.2020 відкрито апеляційне провадження.

ОСОБА_1 надала суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечується проти задоволення апеляційної скарги. Зазначається, що подальше спільне життя з відповідачем є неможливим, оскільки відсутнє взаєморозуміння між подружжям. Другий з подружжя не може перешкодити розірванню шлюбу в судовому порядку. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кроків для примирення не вчинено, незважаючи на наданий судом час для примирення, відновлювати відносини позивач не бажає, подальше спільне життя і збереження шлюбу є недоцільним.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 27.10.2020 справу призначено до розгляду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно статті 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов в частині розірвання шлюбу, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є громадянами України та перебувають у шлюбі, зареєстрованому 22.05.2004 Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис № 253.

Сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд першої інстанції дійшов висновку, що враховуючи категоричне бажання позивача розірвати шлюб, у наданий судом строк для примирення, сторони не примирилися, та приймаючи до уваги, що шлюб ґрунтується на добрій волі чоловіка та жінки, вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є громадянами України та перебувають у шлюбі, зареєстрованому 22.05.2004 Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис № 253.

Сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач працевлаштований в АРЄ та перебуває на тимчасовому консульському обліку у Посольстві України в АРЄ з 02.05.2009, що підтверджується довідкою від 05.09.2019.

Постійним місцем проживання дітей є м. Каїр АР Єгипет, що підтверджується довідками про відвідування хлопчиками дитячих яслів-саду, закінчення першого етапу дитячого садка Аміром, та відвідування початкової школи ОСОБА_6 .

Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до ч. 1 статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч. 2 статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно статей 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя і якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, що мають істотне значення, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу.

Як встановлено судом першої інстанції, стосунки та шлюбні відносини між позивачем та відповідачем погіршились, спільне господарство вони не ведуть.

Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Окрім того, важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин, відповідно до ч.7 ст.240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

Передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі зупинення провадження у справі та надання сторонам строку на примирення (п.4 ч.1 ст. 251 ЦПК України). Судам слід використовувати надану законом можливість для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції враховано наявність у подружжя дітей, у зв`язку з чим сторонам було надано час для примирення, строком понад 1 місяць.

Однак, вжиті заходи щодо примирення результатів не дали. Позивач продовжує наполягати на розлученні, що підтверджується поясненнями зазначеними у відзиві від 09.10.2020 року (а.с. 1-4 т.2).

Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, суперечить правам та інтересам позивача, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (ст.51 Конституції України), дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу, що відповідає вимогам ст.ст.24, 56 СК України.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правомірно постановив рішення про розірвання шлюбу сторін, так як сторони шлюбно - сімейних відносин не підтримують, крім того позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу.

А відтак перебування позивача в шлюбі з ОСОБА_3 порушує її права та впливає на її інтереси.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції відповідач у апеляційній скарзі не навів обґрунтованих мотивів, які б свідчили про неправильність висновків суду щодо наявності підстав для розірвання шлюбу, зокрема доказів, які б свідчили про помилковість його висновку щодо неможливості збереження шлюбу.

Інші доводи апеляційної скарги, не спростовують висновків суду першої інстанції, так як не впливають на законність прийнятого рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Приймаючи до уваги встановлені обставини, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують,оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду Кіровоградської області від 29.07.2020, залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: