ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 640/10114/17

Провадження № 22-ц/818/298/20

20 січня 2020 року

м.Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Тичкової О.Ю ., Сащенко І.С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі

ОСОБА_2

розглянув у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 26 вересня 2019 року в складі судді Бородіної Н.М. по справі №640/10114/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначає, що 26 листопада 2012 року між ним та ОСОБА_2 , який представляв інтереси своєї дружини ОСОБА_3 , укладено договір № 21-07 про надання послуг, предметом якого є представництво в суді, збирання необхідних документів, консультаційні та посередницькі послуги по отриманню страхового відшкодування. Договором передбачена передоплата в сумі 1 000 грн., яку ОСОБА_2 сплатив. Остаточна сума визначена в розмірі 10% від суми отриманого ОСОБА_2 або ОСОБА_3 страхового відшкодування.

Він виконав свою частину зобов`язання та ОСОБА_3 02 лютого 2016 року отримала 51 283,20 грн страхового відшкодування від МТСБУ. Однак кошти за надання послуг йому надано не було і в їх отриманні відмовлено.

Всього сума оплати послуг відповідно до Договору склала 5 128,32 гри., предоплата за Договором склала 1 000 грн., тобто сума заборгованості по оплаті за надані послуги становить 4 128,32 грн.

Також умовами договору передбачена пеня за порушення термінів розрахунку в розмірі 5% від суми заборгованості, що за період з 05 лютого 2016 року по 07 червня 2017 року складає 100 521грн.67 коп. Однак, на свій розсуд він просить стягнути пеню у розмірі 60 000 грн.

Просить стягнути солідарно заборгованість за договором №21-07 від 26 листопада 2012 року в сумі 4 128,32 грн. та пеню в сумі 60 000 грн.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заперечували проти позовних вимог з підстав відсутності доказів виконання укладеного договору.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 26 вересня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що ОСОБА_1 не надано доказів надання ним послуг відповідачам, а тому підстав для стягнення коштів не вбачається.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Саме він збирав та надавав Страховику документи для отримання відповідачами страхового відшкодувания, розпочинав та допомагав при проведенні судових розглядів як у Шевченківському районному суді м. Києва, так і у Господарському суді м. Києва щодо внесення ОСОБА_3 до списку боржників.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Позивачем не надано доказів надання послуг, в матеріалах справи відсутній підписаний нею акт щодо надання таких послуг.

Послуги з отримання страхового відшкодування надавались їй іншим адвокатом, а у деяких випадках вона самостійно вчиняла дії щодо отримання страхового відшкодування та вела переписку з МТСБУ.

У запереченнях на відзив ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_3 підтверджує факт звернення до нього за допомогою як до спеціаліста шодо отримання страхового відшкодування.

Він надавав відповідачам послуги, а саме звертався до Харківського районного суду для отримання копії Постанови суду шодо встановлення вини ОСОБА_4 у ДТП, проводив збір документів по страховій справі та надавав всі ці документи ПрАТ «СК «Лафорт», який пізніше визнано банкрутом, складав та надсилав до Страховика відповідні скарги про затримку страхового відшкодування, позовну заяву про стягнення страхового відшкодування, заяву МТСБУ про отримання страхового відшкодування, яка була підписана відповідачкою.

Колегія суддів, вислухав суддю - доповідача, дослідив матеріали справи та обговорив доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи 15 листопада 2012 року сталася ДТП за участю автомобіля Mersedes д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 та автомобілем БАЗ Фургон -С д.н. НОМЕР_2 власником якого є ОСОБА_3 .

Постановою Харківського районного суду Харківської області від 10 січня 2013 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні ДТП.

26 листопада 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як представником ОСОБА_3 укладено договір № 21-07 про надання послуг, предметом якого згідно п.1.1 є надання юридичних послуг, представництво в суді, збирання необхідних документів, консультаційні та посередницькі послуги по отриманню страхового відшкодування.

За п.п. 5.1, 5.3 договору оплата вартості робіт складає 10% від вартості отриманого відшкодування на протязі трьох діб після виконання виконавцем робіт та отриманню замовником (або ОСОБА_3 ) страхового відшкодування.

02 лютого 2016 року ОСОБА_3 отримано страхове відшкодування у розмірі 51 283,20 грн.

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_1 суд першої інстанції обґрунтовано виходив з тих обставин, що підстав для стягнення коштів не вбачається.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За змістом частини першої статті 901 ЦК України договір про надання послуг є складним зобов`язанням, що складається з двох зобов`язань: правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник має право вимагати виконання цього обов`язку, та правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

Згідно зі статтею 903 ЦК України у разі якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У статті 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладення, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.

Договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору; відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частини перша, п`ята статті 626, частина перша статті 627, частина перша статті 628 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За загальними правилами, що випливають із положень, зокрема, статей 11-14, 202, 509, 525, 526, 610 ЦК України цивільні права та обов`язки, що виникають із договору, повинні належно виконуватися, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

За ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях .

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання, водночас наявність підстави для виникнення боргу, пред`явленого до стягнення, його розмір і обґрунтованість доказуються кредитором (статті 614, 623 ЦК України).

Належним і допустимим доказом щодо наявності правових підстав для виникнення грошових зобов`язань і для позову є лише зафіксовані у письмовій формі умови договору, які в подальшому будуть підставами для розрахунків між сторонами та для обліку відповідних операцій, які, у свою чергу, теж фіксуються лише у документальній формі.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості ОСОБА_1 зазначає, що можливість отримання страхового відшкодування ОСОБА_3 обумовлена його діями, оскільки він складав відповідні документи, звертався до різних установ з цього приводу.

Між тим, беззаперечних доказів у відповідності до ст. 81 ЦПК України щодо надання таких послуг позивачем не надано, обсяг виконаних ним робіт та чіткий їх перелік не наведено, послуги не деталізовано.

Відповідачі категорично заперечують щодо надання послуг та відповідно стягнення коштів в рахунок їх вартості. ОСОБА_3 зазначає, що представництво її інтересів здійснював інший адвокат, а деякі заяви складені нею особисто.

З фотокопії справи, що розглядалась у Шевченківському районному суді міста Києва за позовом ОСОБА_3 до ПрАТ «СК «Лафорт», ОСОБА_4 вбачається, що інтереси ОСОБА_3 представляв адвокат Костін К.М., який брав участь у судових засіданнях, подавав адвокатські запити, отримував процесуальні документи; також відповідачкою видано довіреність на ім`я ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Зазначені матеріали справи не містять даних, що ОСОБА_1 надавав послуги з представництва відповідачки, складав та подавав процесуальні документи тощо.

Обґрунтовуючи позов ОСОБА_1 зазначає щодо направлення ним заяв до ПрАТ «СК «Лафорт» та МТСБУ. Між тим, надані позивачем зворотні повідомлення не можна вважати беззаперечним доказом надання послуг з представництва інтересів, оскільки з них не вбачається, що ці поштові відправлення містили документи, що складені позивачем в інтересах відповідачів.

Заяви про отримання страхового відшкодування до МТСБУ підписані особисто ОСОБА_3 . Доказів на спростовування обставин складання нею цих заяв особисто, а не ОСОБА_1 , матеріали справи не містять.

Посилання позивача щодо наявності у нього матеріалів по ДТП також не є підставою для стягнення коштів. Як вже зазначалося ОСОБА_2 сплачено ОСОБА_1 1 000 грн. при укладенні договору.

Письмових доказів щодо конкретного обсягу виконаних робіт позивачем не надано.

За таких обставин суд прийшов до обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Рішення ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 26 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 січня 2020 року.

Головуючий - А.І. Овсяннікова

Судді: О.Ю. Тичкова

І.С. Сащенко