АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року

м. Чернівці

Справа № 725/4480/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинак О. О.

суддів Лисака І.Н., Половінкіної Н.Ю.

секретар Ковальчук Н.О.

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 4 листопада 2019 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Федіна А.В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Позивач просив розірвати шлюб, укладений між ним та ОСОБА_2 , зареєстрований 14 листопада 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 23539.

Позов обґрунтовано тим, що сторони перебували у шлюбі. У сторін ще до реєстрації шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 .

Сімейне життя у них не склалося, протягом тривалого часу подружні відносини між ними не підтримуються, сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, примирення між сторонами неможливе.

На підставі вищевказаного, позивач просив розірвати шлюб з ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 4 листопада 2019 року позов задоволено частково.

Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 14 листопада 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 23539.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що подальше проживання сторін у шлюбі та збереження їхньої сім`ї є неможливим. Примушування до шлюбу є неприпустимим.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що до розгляду справи по суті, суд першої інстанції був повідомлений про те, що сторони постійно проживають за межами України, що є підставою для направлення вказаної справи до Верховного Суду для вирішення питання щодо її підсудності.

В той час, як суд визнав явку відповідача обов`язковою, розгляд справи було здійснено за її відсутності.

Судом не було належним чином повідомлено відповідача про розгляд даної справи.

Посилання позивача на те, що з кінця 2018 року між сторонами припинилися подружні відносини, не відповідає дійсності.

Узагальнені доводи та заперечень інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Встановлено, що 14 листопада 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 23539 (а.с. 4).

Відповідно до свідоцтва про народження акт № 19 Частина 1 серія А від 2006 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану міста Норчіа (провінція Перуджа) Італійської Республіки, позивач та відповідач є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6).

Згідно відомостей адресно - довідкового підрозділу ГУДМС України у Чернівецькій області, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою по АДРЕСА_1 (а.с.13).

Ухвалою Першотравневого районного суду міста Чернівці від 4 листопада 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про направлення справи до Верховного Суду для вирішення питання про зміну підсудності даного спору в порядку статті 29 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Звертаючись до суду із указаним позовом, ОСОБА_1 зазначав, що фактичні шлюбні відносини між ним та відповідачем припинені, а окреме проживання сторін свідчить про неможливість збереження шлюбу.

Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною 2 статті 104, частиною 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

Частиною 3 статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до частини 1 статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам статті 215 ЦПК України. У ньому, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини з відповідачем, збереження шлюбу суперечать інтересам позивача, суд першої інстанції, з чим погоджується і апеляційний суд, ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постанові від 29 серпня 2018 року у справі № 207/1381/18.

Доводи відповідача про те, що у зв`язку з отриманням інвалідності вона в подальшому вимагатиме від позивача кошти на її утримання не можуть братися до уваги апеляційним судом, оскільки у відповідності до положень ЦПК України ОСОБА_2 має право на звернення до суду із такими вимогами і після розірвання шлюбу з позивачем.

Наявність хвороби у відповідача не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про розірвання шлюбу між сторонами.

Необґрунтованими є посилання заявника на те, що не відповідає дійсності зазначений в позовній заяві факт припинення між сторонами подружніх відносин з осені 2018 року, оскільки відповідачем не надано жодних доказів на спростування вказаних доводів позивача.

Помилковим є аргумент апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не було належним чином повідомлено про дату та час розгляду даної справи в суді першої інстанції.

Частиною 5 статті 130 ЦПК України передбачено, що вручення судової повістки представникові учасника вважається врученням повістки і цій особі.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Першотравневого районного суду міста Чернівці від 21 серпня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 15 годину 18 вересня 2019 року (а.с.14).

В подальшому у зв`язку з неявкою відповідача підготовче судове засідання було відкладено на 15 годину 15 хвилин 22 жовтня 2019 року (а.с.39-40).

Ухвалою Першотравневого районного суду міста Чернівці від 22 жовтня 2019 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду на 10 годину 30 хвилин 4 листопада 2019 року (а.с. 48).

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 142 від 23 жовтня 2019 року, адвоката відповідача ОСОБА_2 -Баршакова О.В. було повідомлено про розгляд справи на 10 годину 30 хвилин 4 листопада 2019 року.

Із журналу судового засідання від 4 листопада 2019 року вбачається, що ОСОБА_4 був присутній під час розгляду справи судом першої інстанції.

Окрім того, про те, що відповідач та його представник були повідомлені та обізнані про розгляд даної справи також свідчить подання представником відповідача 17 вересня 2019 року клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, наданих відповідачем на спростування доводів ОСОБА_1 , зазначених останнім в позовній заяві.

Відповідно до положень ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Будучи своєчасно і належним способом повідомленою та обізнаною про розгляд цієї справи ще у вересні 2019 року, ОСОБА_2 не була позбавлена можливості особисто з`явитися в суд для надання власних пояснень щодо суті позовних вимог ОСОБА_1 , з огляду на тривалий строк розгляду справи у суді першої інстанції.

Отже, доводи заявника щодо неповідомлення її про розгляд справи у суді першої інстанції є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Щодо аргументу ОСОБА_2 про направлення вказаної справи до Верховного Суду для вирішення питання про її підсудність в порядку статті 29 ЦПК України, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Під час вирішення питання про визначення підсудності спору про розірвання шлюбу Верховний Суд керується положеннями ЦПК України та Законом України «Про міжнародне приватне право», якими встановлено порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок.

Відповідно до статті 29 ЦПК України підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, а також справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України, визначається суддею Верховного Суду у порядку, передбаченому статтею 33 цього Кодексу, одноособово.

У своєму клопотанні від 17 вересня 2019 року та в апеляційній скарзі ОСОБА_2 та її представник зазначали, що сторони у справі постійно проживають в Італійській Республіці та мають громадянство вказаної країни.

Згідно із частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У своїй позовній заяві ОСОБА_1 зазначив місце свого проживання: АДРЕСА_2 .

Також з матеріалів справи вбачається, що представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 в судовому засіданні 4 листопада 2019 року надавав суду пояснення, в яких підтвердив факт проживання та реєстрації позивача в Україні.

Відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження місця проживання позивача ОСОБА_1 за межами України.

За відсутності доказів виїзду відповідача за кордон на постійне місце проживання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для направлення вказаної справи до Верховного Суду для визначення підсудності справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу відповідно до статті 29 ЦПК України.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення слід залишити без змін.

Керуючись статтями 367,368,374,375,381,382 ЦПКУкраїни,суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 4 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 17 січня 2020 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: І.Н. Лисак

Н.Ю. Половінкіна