Справа № 314/2799/20
Провадження № 2/314/1044/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2020 року м. Вільнянськ

Справа № 314/2799/20;

провадження № 2/314/1044/2020;

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кіяшко В.О.,

секретар судового засідання Павлівська І.В.,

учасники справи:

-позивач ОСОБА_1 ;

-відповідачі Любимівська сільська рада Вільнянського району Запорізької області;

-третя особа Вільнянська державна нотаріальна контора;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору Вільнянська державна нотаріальна контора Запорізької області, про визнання права власності в порядку спадкування,

стислий виклад позицій сторін.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду 26.06.2020 з позовом до Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору Вільнянська державна нотаріальна контора Запорізької області, про визнання права власності в порядку спадкування. Позовні вимоги мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивача, ОСОБА_2 , даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 09.12.2014 року.

Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме: житловий будинок з надвірними та побутовими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку площею 0,22 га, яка розташована на території Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю Серії ЗП, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 169.

В порядок і строки передбачені чинним законодавством позивач звернувся до Вільнянської державної нотаріальної контори з відповідною заявою та документами для прийняття спадщини, але замість свідоцтва про спадщину отримав у державного нотаріуса Євграфової О.М. постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.06.2020 року за № 789/02-31.

Підставою для відмови у видачі свідоцтва слугував той факт, що договір купівлі-продажу житлового будинку був укладений ще за радянських часів, 04.10.1990 року і не зареєстрований у Запорізькому МБТІ за життя ОСОБА_2 , а на земельну ділянку не присвоєно кадастрового номеру, тому, окрім суду, в позивача немає можливості іншим шляхом отримати спадщину.

04.10.1990 року між матір`ю позивача, ОСОБА_2 та представником колгоспу ім. «Дзержинського», ОСОБА_3 , який діяв на підставі довіреності колгоспу ім. «Дзержинського» № 551 від 04.10.1990 року з однієї сторони, було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями за 4100,00 руб. (чотири тисячі сто рублів), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Даний договір був завірений секретарем виконавчого комітету Любимівської сільської ради народних депутатів Вільнянського району Запорізької області Луковою Тамарою Дмитрівною 04.10.1990 року, зареєстрований у реєстрі за № 23 і стягнуто державного мита 212 рублів 50 копійок.

Пізніше, рішенням Виконавчого комітету Любимівської сільської ради народних депутатів Вільнянського району Запорізької області № 3 від 15 лютого 1994 року було надано дозвіл на оформлення права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , видання свідоцтва на даний житловий будинок і Запорізькому МБТІ проведення реєстрації даного будинку, але ОСОБА_2 цього так і не зробила.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Жманков В.Є. надав до канцелярії суду заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає, просить задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач Любимівська сільська рада Вільнянського району Запорізької області надала до суду заяву про розгляд справи без участі представника сільської ради, проти позовних вимог не заперечує.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору - Вільнянська державна нотаріальна контора Запорізької області у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи беї її участі.

Заяви, клопотання інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 03.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, роз`яснено права сторін.

Ухвалою суду від 21.10.2020 у Вільнянської державної нотаріальної контори Запорізької області витребувано належним чином завірену копію спадкової справиОСОБА_2

21.10.2020 ухвалою суду закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду.

09.11.2020 на виконання ухвали суду від 21.10.2020 до суду надійшла спадкова справа ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивача, ОСОБА_2 , даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 09.12.2014 року.

Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме: житловий будинок з надвірними та побутовими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку площею 0,22 га, яка розташована на території Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю Серії ЗП, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 169.

В порядок і строки передбачені чинним законодавством позивач звернувся до Вільнянської державної нотаріальної контори з відповідною заявою та документами для прийняття спадщини, але замість свідоцтва про спадщину отримав у державного нотаріуса Євграфової О.М. постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.06.2020 року за № 789/02-31.

Оцінка аргументів учасників справи та доводів щодо порушення прав, застосовані норми права.

Доводи позивача, викладені в позовній заяві, суд вважає обґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Так, згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України право на звернення до суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї у визначеному цим Кодексом порядку.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи законний інтерес. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Позовом у процесуальному сенсі є вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.

Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючі ознаки позову) являються предмет і підстава.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача.

Підставами заявленого позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.09.2019 зі справи № 924/831/17).

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право а спадщину на нерухоме майно.

При таких обставинах, у відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Також, власник майна, згідно ст. 392 ЦК України, може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно зі ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору.

Згідно ч. 2 ст.227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно до пп. 2 п.1 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 19.01.1976 №1/5 (із змінами і доповненнями, внесеними наказами Міністра юстиції Української РСР від 11 березня 1980 року № 4/5, від 31 жовтня 1985 року N 35/5) (далі - Інструкція), яка діяла на момент укладення вищевказаного договору купівлі-продажу, виконавчі комітети міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих посвідчують угоди (договори, довіреності та ін.), крім договорів про надання у безстрокове користування земельних ділянок для спорудження індивідуальних жилих будинків і угод, які стосуються майна, що знаходиться за кордоном, або прав, які мають бути здійснені за кордоном.

Пунктом 2 Інструкції нотаріальні дії у виконавчих комітетах міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих вчиняють голова, заступник голови або секретар виконавчого комітету, на яких за рішенням виконавчого комітету, відповідної Ради депутатів трудящих покладено вчинення нотаріальних дій.

Правовідносини стосовно моменту набуття права власності регулюються ст. 128 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на час виникнення права власності на спірний житловий будинок, відповідно до якої право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністерства юстиції УРСР від 19.01.1976 року № 1/5, яка втратила чинність на підставі наказу Міністерства юстиції №22/5 від 25.08.1994 року, при нотаріальному посвідченні договорів про відчуження жилого будинку (частини будинку), який знаходиться в сільському населеному пункті, подається один з передбачених у пункті 44 цієї Інструкції документів, що підтверджують право власності відчужувача на жилий будинок (частину будинку).

Якщо право власності відчужувача на жилий будинок (частину будинку) згідно з реєстрацією в погосподарській книзі виконавчого комітету сільської (селищної) Ради депутатів трудящих підтверджується одним з правовстановлюючих документів, передбачених у пункті 44 цієї Інструкції, службова особа виконавчого комітету при посвідченні договору про відчуження жилого будинку (частини будинку) вимагає подання цього документа і, крім цього, до договору також додається вищезазначена довідка виконавчого комітету сільської (селищної) Ради депутатів трудящих.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтями 316, 319, 321 ЦК України встановлено, що власнику майна належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює відповідно до закону на власний розсуд.

Право власності є непорушним і підлягає захисту.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

З огляду на вищевикладене вбачається, що право власності ОСОБА_2 , на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , виникло до набрання чинності Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та не зареєстровано у встановленому цим законом порядку, є дійсним, оскільки реєстрація такого право власності була проведена в 1990 році відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, що підтверджується вищевикладеним.

Стосовно земельної ділянки, з матеріалів справи вбачається, що право власності за померлою ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,22 га, яка розташована на території Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, виникло на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Серії ЗП від 01 грудня 1995 року, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 169, оскільки державний нотаріус Євграфова О.М. винесла Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.06.2020 року за № 789/02-31 на все майно, то позов підлягає задоволенню і частині визнання права власності на земельну ділянку.

Отже, факт належності на праві власності ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно в порядку спадкування на житловий будинок з надвірними та побутовими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також на земельну ділянку площею 0,22 га, яка розташована на території Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, в цілому знайшов своє підтвердження.

Судові витрати.

Судові витрати у справі складаються із судового збору, вони понесені та сплачені позивачем і в силу ст. 141 ЦПК України підлягають зарахуванню на користь держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.

вирішив:

1.Цивільний позов задовольнити.

2.Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), право власності на нерухоме майно в порядку спадкування на житловий будинок з надвірними та побутовими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також на земельну ділянку площею 0,22 га, яка розташована на території Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю Серії ЗП від 01 грудня 1995 року, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 169.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду буде складено 07.12.2020.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 Паспорт НОМЕР_3 виданий Комунарівським РВ УМВС України в Запорізькій області (зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2

Відповідач: Любимівська сільська рада Вільнянського району Запорізької області, , адреса: Запорізька область, Вільнянський район, село Любимівка, вулиця Центральна, будинок 86-а.

Третя особа: Вільнянська державна нотаріальна контора, , адреса: Запорізька область, місто Вільнянськ, вулиця Бочарова, 6.

Суддя Вікторія Олександрівна Кіяшко

07.12.2020