Справа № 431/5872/19
Провадження № 22-ц/810/435/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Стахової Н.В.,

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,

учасники справи: позивач Комунальне підприємство «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі», відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 21 травня 2020 року, ухваленого Старобільським районним судом Луганської області у складі судді Ткач О.В. у приміщенні того ж суду

у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» до ОСОБА_1 про розірвання кредитного договору, стягнення заборгованості по кредиту, відсоткам за користування кредитом, плати за надання та управління кредитом

встановив:

У жовтні 2019 року Комунальне підприємство «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» (далі комунальне підприємство) звернулось із позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач) про розірвання кредитного договору, стягнення заборгованості по кредиту, відсоткам за користування кредитом, плати за надання та управління кредитом, який у подальшому був зменшений, а саме позивач просив розірвати кредитний договір № 0155/2009, укладений 15 травня 2009 року між Комунальним підприємством «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» та ОСОБА_1 , стягнути з відповідача на свою користь борг у сумі 44820,93 грн.

Вказаний позов обгрунтовано тим, що 15.05.2009 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 0155/2009 про надання кредиту у розмірі 45000 грн. строком на 12 місяців. Відповідач фактично отримала кредитні кошти. Відповідно до умов кредитного договору кредит повинен повертатись щоквартально до 15 числа поточного кварталу рівними частинами основного боргу (по 937 грн.50 коп.), починаючи з 15.08.2009 року згідно встановленого графіку. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору, у відповідача утворилась заборгованість станом на 10.12.2019 року у розмірі 44820,93 гривень, яку комунальне підприємство просило стягнути з ОСОБА_1 і яка складається з заборгованості за кредитом 37000,38 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 90,57 грн., заборгованість по відсоткам за видачу і управління кредитом 7728,98 грн.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 21 травня 2020 року позов Комунального підприємства «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» до ОСОБА_1 про розірвання кредитного договору, стягнення заборгованості по кредиту, відсоткам за користування кредитом, плати за надання та управління кредитом задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» заборгованість за кредитним договором № 0155/2009 від 15 травня 2009 року у розмірі 36001,38 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 90,57 грн., заборгованість по відсоткам за видачу і управління кредитом 7728,98 грн., а всього 43820,93 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено за необгрунтованістю. Вирішено розподіл судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою на нього, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог.

Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не звернув уваги на п. 2.1.3 кредитного договору, в якому, на думку скаржника, обов`язковим є звернення кредитодавця до неї з вимогою про дострокове повернення кредитних коштів, що позивачем не було зроблено. Також ОСОБА_1 вважає, що згідно п. 6.1 кредитного договору договір може бути припинений або розірваний за ініціативою однієї із сторін у випадку істотного порушення його умов іншою стороною в порядку передбаченому чинним законодавством України та самим договором, так як строк дії договору спливає 14.05.2021 року, то відповідач має повернути кредит у встановленому розмірі до цього часу.

Крім того, скаржник посилається на те, що згідно Постанови КМУ від 05.10.1998 року № 1957 «Про затвердження Правил надання довгострокових кредитів індивідуальними забудовниками житла на селі» за прострочення платежу нараховується пеня з розрахунку подвійної річної облікової ставки Національного банку, що діє на день виникнення боргу, тобто позивач не має права стягувати з неї заборгованості, окрім вказаної пені та стягнення поточної заборгованості за кредитом. Вважає, що вимоги про розірвання кредитного договору, дострокового повернення кредиту, стягнення суми боргу, що складається з усієї суми кредиту є передчасними.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 01 липня 2020 року призначено вказану справу до розгляду у порядку письмового провадження на підставі ч.1 ст. 369 ЦПК України на 09 липня 2020 року.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 фактично отримала кредит у розмірі 45000 грн., належним чином не виконала усі умови відповідно до графіку погашення кредиту (щоквартально до 15 числа поточного кварталу рівними частинами у сумі 937,50 грн.), станом на 10.12.2019 року у неї утворилась заборгованість у розмірі 44820,93 грн., а тому відповідно до ст. 526,625 ЦК України суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 43820,93 грн. Разом з тим, враховуючи, що строк дії договору триває до 15 травня 2021 року і дії відповідача не спричинили суттєвої шкоди інтересам позивача, то підстави для його розірвання відсутні.

Колегія суддів погоджує висновок суд з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 368 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З матеріалів справи вбачається, що 15 травня 2009 року між Комунальним підприємством «Луганський обласний Фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 0155/2009, відповідно до п.1.1. позичальник надав кредит на придбання житлового будинку у сумі 45000 грн. строком на 12 років.

У п. 2.1.3 зазначено, що у випадку порушення позичальником умов даного кредитного договору фонд має право вимагати дострокового повернення отриманого кредиту, сплати всіх належних за даним договором платежів, а у разі якщо кредит не погашений, а платежі за договором не сплачені на протязі 1 місяця з дати отримання позичальником так вимоги звернутись до суду із позовом про стягнення заборгованості або розірвання цього кредитного договору.

Згідно п.2.4.1 кредитного договору позичальник зобов`язується повертати Фонду отриманий кредит і вносити плату за користування, надання і управління кредитом грошовими коштами, у розмірах і в терміни встановлені кредитним договором.

Пункт 2.5 передбачає, що позичальник повинен здійснювати погашення кредиту рівними частками чотири рази на рік по 937,50 грн. та одночасно вносити плату за користування кредитом, надання та управління кредитом чотири рази на рік до 15-го серпня, 15-го листопада, 15-го лютого, 15-го травня щорічно. Дата початку повернення кредиту 15 серпня 2009 року. Дата закінчення повернення кредиту 15 травня 2021 року.

Пунктами 2.5.1 та 2.5.2 визначено, що за користування кредитом та видачу і управління кредиту позичальник повинен сплачувати Фонду плату у розмірі 3% річних від суми кредиту, що знаходиться в користуванні.

З огляду на встановлені фактичні обставини та з урахуванням положень законодавства стосовно врегулювання кредитних правовідносин, наведених вище, суд у справі, яка переглядається, при вирішенні питання щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, оскільки позичальник ОСОБА_1 порушила умови кредитного договору в частині погашення кредиту в сумі 44 820 грн.93 коп., розмір якої не спростований відповідачем.

Доводи скаржника про те, що згідно «Правил надання довгострокових кредитів індивідуальним забудовникам житла на селі», затверджених Постановою КМУ № 1597 від 05.10.1998 (зі змінами та доповненнями) не нараховується пеня та відсотки за користування кредитом, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки пеня відповідачу не нараховувалася, а від сплати відсотків в даних Правилах передбачені пільги для певних груп населення, під які скаржник не підпадає.

Окрім того, пунктами 2.5 та 2.5.1 кредитного договору передбачено, що позичальник має сплачувати плату за користування кредитом, надання та управління кредитом та відсотки за користування кредитом у розмірі 3% річних від суми кредиту, що знаходиться у користуванні, вказаний договір підписаний відповідачем та не був визнаний недійсним у судовому порядку.

Посилання ОСОБА_1 на те, що судом проігнорований її довод про недопустимість дострокового погашення кредиту без попереднього врегулювання не приймається, оскільки позивач реалізував своє право на захист порушеного права шляхом звернення до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись до суду з позовною вимогою про розірвання кредитного договору, в задоволенні якої було відмовлено, позивач не оскаржив рішення в цій частині, тому підстав для скасування зазначеного рішення у цій частині немає.

У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження під час перегляду судового рішення, то воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 21 травня 2020 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за подачу апеляційної скарги у сумі 2881,50 грн. (дві тисячі вісімсот вісімдесят одну гривню п`ятдесят копійок) на наступні реквізити: отримувач коштів УК у м.Сєвєродон. /Луган.апел. суд/22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37944909, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача UA0012080, код класифікації доходів бюджету 22030101, призначення платежу 101.

Постанова Луганського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

На час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України цей строк продовжується до закінчення дії такого карантину.

Повний текст постанови складено - 09 липня 2020 року.

Головуючий Н.В. Стахова

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова