ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1616/20 Справа № 199/2296/19 Суддя у 1-й інстанції - Спаї В. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

при секретарі - Пивоваровій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 серпня 2019 року

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі Генеральна угода ) № б/н від 29 грудня 2015 року, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 4 978,22 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% річних на суму залишку заборгованості за кредитним договором.

Банк свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, натомість відповідач свої обовязки належним чином не виконує, у звязку з чим станом на 14 березня 2019 року виникла заборгованість у розмірі 12 301,71 грн, з яких: 4 978,23 грн. заборгованіость за кредитом, 1 620,68 грн. заборгованість за нарахованими процентами, 4 632,97 грн. заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання, 1 069,83 грн штраф, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 серпня 2019 рокупозов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 29 грудня 2015 року, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 4 978, 23 грн, заборгованості за нарахованими процентами - 1 620,68 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за пенею та штрафу, допустивши грубе порушення норм цивільного права.

Відповідач правом, передбаченим положеннями ст.360 ЦПК України, не скористався.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі Генеральна угода ) № б/н від 29 грудня 2015 року, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 4 978,22 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% річних на суму залишку заборгованості за кредитним договором.

Умовами Генеральної угоди визначено, що відповідач згоден з тим, що ця угода разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком кредитний договір, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

У порушення умов укладеної угоди, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, відповідач свої обовязки належним чином не виконує, у звязку з чим станом на 14 березня 2019 року виникла заборгованість у розмірі 12 301,71 грн, з яких: 4 978,23 грн. заборгованіость за кредитом, 1 620,68 грн. заборгованість за нарахованими процентами, 4 632,97 грн. заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання, 1 069,83 грн. штраф.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції з урахуванням встановлених обставин у справі, дійшов висновку про часткове задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк», шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти і проценти за користування ними в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав.

Висновок суду першої інстанції в оскарженій частині відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, а також заборгованість за пенею та комісією, та штраф за користування кредитом відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди.

Встановлено, що умовами Генеральної угоди сторони узгодили розмір процентів за користування кредитними коштами, які правильно стягнуто судом на користь банку, оскільки вказане було письмовою домовленістю сторін.

Разом із цим, в Генеральній угоді, підписаної сторонами, відсутні умови щодо встановлення відповідальності у вигляді пені (штрафу) як виду цивільно-правової відповідальності за порушення зобов`язання у виді грошової суми або її визначеного розміру, а також комісії.

Водночас, відповідальність сторін щодо нарахування пені та комісії передбачена Умовами та правилами надання банківських послуг, які не можуть бути належним доказом, оскільки повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Вищевикладене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

За таких обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені) та комісії за порушення виконання договірних зобов`язань. Тому правових підстав для стягнення заборгованості по пені та комісії за користування кредитом, суд не вбачає.

Доводи апеляційної скарги позивача в цій частині висновків суду першої інстанції не спростовують, були предметом судового розгляду в суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують.

Інші доводи апеляційної скарги про те, що судом зроблено помилковий висновок про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за кредитом, не заслуговують на увагу суду, спростовуються змістом оскаржуваного рішення та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до скасування судового рішення в оскарженій частині, судом апеляційної інстанції не встановлено.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось, тому у апеляційній інстанції не переглядалось.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида