ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9704/20 Справа № 212/6824/20 Суддя у 1-й інстанції - Борис О. Н. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/6824/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.,

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

заявник Лозуватське житлово-комунальне підприємство,

боржниця ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Лозуватського житлово-комунального підприємства на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 жовтня 2020 року, яка постановлена суддею Борис О.Н. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст ухвали складено 02 жовтня 2020 року -,

ВСТАНОВИВ:

16 вересня 2020 року Лозуватське житлово-комунальне підприємство звернулось до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на користь Лозуватського житлово-комунального підприємства заборгованості за отримані житлово-комунальні послуги (вивезення твердих побутових відходів) з урахуванням 3% річних та втрат від інфляції, за період з 01.06.2019 року по 01.09.2020 року, у розмірі 1896,37 грн., а також судовий збір у розмірі 210,20 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 жовтня 2020 року відмовлено у видачі судового наказу на підставі п.9 ч.1 ст.165 ЦПК України.

В апеляційній скарзі заявник, Лозуватське житлово-комунальне підприємство, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити заяву Лозуватського житлово-комунального підприємства про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на користь Лозуватського житлово-комунального підприємства заборгованості за отримані житлово-комунальні послугидо Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області для вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, ігнорування судом першої інстанції правил підсудності, що призвело до виникнення спору між судами про підсудність.

Заявник зазначає, що висновок суду про те, що заява про стягнення заборгованості за наданні послуги з утримання нерухомого майна має пред`являтись за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності, є хибним, оскільки, згідно ст. 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Заявник наголошує, що у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», на яку посилався суд першої інстанції, та в якій роз`яснено, що перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, отже даний перелік позовів з виключною підсудністю не містить заяв про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги.

Виключну підсудність встановлено, зокрема, для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності. До нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це - позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Крім того, заявник вказує, що Лозуватське житлово-комунальне підприємство вже зверталось до Криворізького районного суду Дніпропетровської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за отриманні житлово-комунальні послуги та ухвалою цього суду від 12.10.2020 року відмовлено у видачі судового наказу, оскільки зареєстрованим місцем проживання боржниці є: АДРЕСА_1 , що відноситься до територіальної підсудності Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Лозуватське житлово-комунальне підприємство вважає, що Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області незаконно відмовив підприємству в розгляді заяви про видачу судового наказу, при наявності обґрунтованих підстав не забезпечив передачу справи на розгляд іншому суду та сворив між судами спір про підсудність.

Відзив на апеляційну скаргу, не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала, яка зазначена у п.1 ч.1 ст. 353 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Лозуватського житлово-комунального підприємства, підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у видачі заяви про видачу судового наказу, суд першої інстанції, виходив з того, що предметом заяви у даній справі є зобов`язання, які випливають з надання житлово-комунальних послуг, а такі послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна. Заява про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності. Посилався на висновок сформований Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року справа № 638/1988/17 (провадження № 61-30812св18).

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з нормами процесуального закону завданням інституту підсудності є розподіл цивільних справ між судами загальної юрисдикції для більш швидкого і правильного розгляду і вирішення справи, найбільш ефективного захисту прав, свобод та інтересів суб`єктів права.

Дотримання судами процесуальних норм інституту підсудності є вимогою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч.1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

У статті 161 ЦПК України наведений вичерпний перелік підстав, за якими може бути виданий судовий наказ.

Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (ч. 2 ст. 160 ЦПК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Згідно ст. 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Положенням п. 9 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням правил підсудності.

Разом з тим законодавець визначив підсудність справ за вибором позивача, зокрема за правилами частини восьмої цієї статті позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які, через їх особливість, можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Визначена ч. 8 ст. 28 ЦПК України підсудність за місцем виконання договору не залежить від сторін договору і можливої зміни ними свого місця проживання, не надає жодній із сторін переваг порівняно з іншою.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 37 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" № 3 від 01.03.2013, право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.

Якщо позивач, при пред`явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

За змістом наведеного можна дійти висновку, що, не виключаючи можливість звернення позивача до суду за правилами загальної підсудності (за місцезнаходженням відповідача), альтернативна підсудність встановлює можливість звертатися до іншого суду з відповідним позовом, тобто встановлює альтернативу - можливість для позивача обрати один із двох чи більше судів.

Як вбачається з заяви про видачу судового наказу, Лозуватське житлово-комунальне підприємство звернулось до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на користь Лозуватського житлово-комунального підприємства заборгованості за отримані житлово-комунальні послуги (вивезення твердих побутових відходів) з урахуванням 3% річних та втрат від інфляції за період з 01.06.2019 року по 01.09.2020 року у розмірі 1896,37 грн. за адресою: АДРЕСА_2 (1-3).

Відповідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 22.09.2020 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с.19)

Суд першої інстанції відмовляючи у видачі судового наказу з підстав порушення правил підсудності не звернув уваги на те, що спірні правовідносини виникли з договірних зобов`язань щодо оплати наданих послуг (вивезення твердих побутових відходів), пов`язаних з утриманням нерухомого майна відповідно до договору.

Враховуючи викладене, колегія суддів бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у видачі судового наказу, у зв`язку з порушенням правил підсудності.

Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Європейський суд з прав людини надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було порушено право заявника на вільний доступ до правосуддя та постановлено оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, а тому ухвала суду підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України з направленням матеріалу до суду першої інстанції для вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Лозуватського житлово-комунального підприємства - задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 жовтня 2020 рокускасувати та направити матеріали за заявою Лозуватського житлово-комунального підприємства про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на користь Лозуватського житлово-комунального підприємства заборгованості за отримані житлово-комунальні послугидо Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області для вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 16 грудня 2020 року.

Головуючий:

Судді: