Справа № 738/327/20
№ провадження 2/738/172/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2020 року м. Мена

Менський районний суд Чернiгiвської областi в складі:

суддi - Волошиної Н.В.,

з участю секретаря судового засідання - Донець Г.В.,

відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей,

В С Т А Н О В И В:

І. Зміст позовних вимог.

У березні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей.

Позовну заяву мотивує тим, що 18 травня 2002 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_1 , про що Березнянською селищною Радою народних депутатів Менського району Чернігівської області було видано свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 . Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Подружнє життя з відповідачем не склалось по тій причині, що вони мають діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, між ним відсутнє взаєморозуміння та спільні інтереси, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, шлюбні відносини припинено, останній матеріальної допомоги на утримання дітей, які проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні, не надає, хоча є матеріально забезпеченим, оскільки працює та отримує доходи, в тому числі і пенсію.

Враховуючи викладене вважає, що за таких обставин спільне сумісне життя та збереження сім`ї є неможливим, просить розірвати шлюб з відповідачем, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 4/10 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення їх повноліття, та судові витрати.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Заперечення учасників судового провадження.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 12 березня 2020 року відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою та призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні на 13 квітня 2020 року.

09 квітня 2020 року до суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнає повністю та не заперечує проти їх задоволення, позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дітей визнає частково, не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей, однак, в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на те, що обов`язок утримувати дітей покладено на обох батьків, позивач працює, в зв`язку з чим отримує стабільний дохід, натомість він не працює, є пенсіонером, тому вважає, що розмір аліментів заявлений позивачем є необґрунтованим. Окрім цього, вважає, що витрати на правничу допомогу, які просить стягнути з нього позивач, є значно завищеними та документально не підтверджуються, в задоволенні позовних вимог в цій частині просить відмовити.

13 квітня 2020 року до суду від відповідача ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 13 квітня 2020 року.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 13 квітня 2020 року клопотання відповідача задоволено, судове засідання відкладено на 05 травня 2020 року.

14 квітня 2020 року до суду від представника позивача ОСОБА_2 - Лопатка В.М. надійшла відповідь на відзив, в якому останній не погодився з доводами, викладеними відповідачем у відзиві на позовну заяву, посилаючись на те, що останнім не було надіслано на адресу позивача належного доказу на підтвердження його звільнення з роботи, а саме наказу, а тому вказана обставина, на його думку, не повинна враховуватись судом під час розгляду справи, окрім цього, у зв`язку з карантинними заходами запровадженими в країні позивач припинила свою діяльність як фізична особа підприємець, у зв`язку з чим позбавлена можливості забезпечувати належне утримання своїх дітей. Разом з тим, не погоджується з доводами відповідача про завищення розміру витрат на правову допомогу, понесених позивачем при зверненні до суду та зазначив, що окрім написання позовної заяви, ним також здійснювалися збір необхідної по справі інформації, що включає в себе направлення адвокатських запитів, надав до відзиву оригінал квитанції на підтвердження оплати послуг адвоката, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

30 квітня 2020 року позивачем подано клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів та розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні.

04 травня 2020 року відповідачем ОСОБА_1 подано до суду клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 05 травня 2020 року.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 05 травня 2020 року клопотання відповідача задоволено, судове засідання у даній справі відкладено на 22 червня 2020 року.

Судове засідання з розгляду вказаної цивільної справи, призначене на 22 червня 2020 року, відкладено на 06 липня 2020 року у зв`язку з витребуванням документів.

02 липня 2020 року до суду від представника позивача надійшли письмові пояснення у даній справі та детальний опис робіт, виконаних адвокатом.

ІІІ. Позиції учасників судового провадження.

Позивач, її представник у судове засідання не з`явились, позовні вимоги підтримують та наполягають на їх задоволенні, про що надали до суду заяву.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити частково, посилаючись на викладені у відзиві обставини, не заперечував проти задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей, проте просив стягнути з нього аліменти у розмірі 1/3 частини від доходу, оскільки на даний час він не працює, отримує незначну пенсію, добровільно допомагає дітям, постійно купує їм одяг, взуття, продукти харчування, разом з тим заперечував проти стягнення з нього судових витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на те, що розмір вказаних витрат є неспівмірним із складністю справи, на його думку, вартість наданих послуг адвокатом Лопатка В.М. позивачу ОСОБА_2 у зв`язку з розглядом цієї справи є значно завищеною порівняно з розміром витрат на правничу допомогу, які надають інші адвокати в аналогічних справах, вважає, що позивач взагалі могла не користуватись послугами адвоката, оскільки справа є нескладною.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом.

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 18 травня 2002 року, сторони у справі перебувають у шлюбі, який зареєстрований 18 травня 2002 року Березнянською селищною радою Менського району Чернігівської області, про в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №09 (а.с.75).

Від шлюбу мають двох неповнолітніх синів - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 відповідно (а.с.8,9).

Як вбачається з акту про фактичне проживання осіб від 29 квітня 2020 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом зі своїми дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають без реєстрації по АДРЕСА_1 (а.с.76).

Сторонами у справі не оспорюється той факт, що неповнолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають разом з позивачем.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичний осіб-підприємців та громадських формувань, 07 квітня 2020 року припинено державну реєстрацію ФОП ОСОБА_2 (а.с.61-63).

Відповідно до копії пенсійного посвідчення серії НОМЕР_4 , виданого Пенсійним фондом України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є пенсіонером та отримує пенсію за вислугу років (а.с.44)

Згідно з копією наказу №1 про припинення трудового договору (контракту) від 02 березня 2020 року ОСОБА_1 02 березня 2020 року звільнено з посади менеджера, фахівця з методів розширення ринку збуту ( маркетолог) ТОВ «ФАРМТЕК» на підставі поданої ним заяви, з виплатою вихідної допомоги в розмірі 5438, 46 грн. (а.с.45).

Як вбачається з відомостей наданих Головним управлінням ДПС у Чернігівській області, відповідач ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки податків - НОМЕР_5 , за період з 01 липня 2019 року по 31 грудня 2019 року отримував доходи, сукупний розмір яких за вказаний період становить 63431,02 грн., з яких у 3 кварталі: 70, 31 грн. - додаткове благо, джерело доходу АТ «Альфа-Банк», 30300,00 грн. - заробітна плата у ТОВ «Фармтек», 12422,36 грн.- виплати у ТОВ «Ведара Трейд»; у 4 кварталі: 63,35 грн. додаткове благо АТ «Альфа-Банк», 375,00 грн. - страхові виплати ПРАТ «Метлайф», 20200,00 грн. - заробітна плата ТОВ «Фармтек». Відомості про наявність доходів у відповідача за І квартал 2020 року відсутні (а.с.32, 33).

Відповідно до довідки без дати від 06 квітня 2020 року, наданої відділом з питань перерахунків пенсій №7 Управління застосування пенсійного законодавства Головного Управління Пенсійного фонду України в Чернігівської області, ОСОБА_1 перебуває на обліку ГУ ПФУ в Чернігівській області та отримує пенсію за вислугу років, сукупний розмір якої за період з жовтня 2019 року по березень 2020 року складає 9680 грн. (а.с.48).

V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.

Відповідно до положень статті 3 Сімейного кодексу України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Статтею 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачено право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року, заява №44647/98).

Зважаючи на принцип рівноправності жінки та чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час перебування в шлюбі, що передбачає можливість добровільного розірвання шлюбу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги обставини життя подружжя, які свідчать про те, що між сторонами шлюбні стосунки фактично припинились і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, визнання відповідачем позовних вимог в цій частині, яке не суперечить закону та не порушує права свободи та інтереси інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки причини розпаду сім`ї, на які посилається позивач, є поважними, примирення між подружжям, за таких обставин, неможливе і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам.

Відповідно до ст.113 СК України, в силу якої, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, та враховуючи, що позивач не наполягає після розірвання шлюбу на зміні свого прізвища, суд, вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище « ОСОБА_2 ».

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідач визнає свій обов`язок брати участь в утриманні дитини, але заперечує проти розміру аліментів, які просить стягнути позивачка.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, зазначене лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Відповідно до положень частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, може бути змінений за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до частини першої ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Пунктом 1 частини першої ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного та враховуючи, що обов`язок утримувати батьками своїх неповнолітніх дітей є безумовним, ту обставину, що неповнолітні діти проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні, матеріальне становища платника аліментів, відсутність у нього інших дітей, непрацездатних батьків, відсутність у власності рухомого та нерухомого майна, часткове визнання ним позовних вимог, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в цій частині та стягнення із відповідача ОСОБА_1 на її користь аліментів на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 березня 2020 року до досягнення старшою дитиною повноліття.

VI. Вирішення питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як визначено ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду із вказаною позовною заявою було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн в частині заявлених позовних вимог про розірвання шлюбу, що підтверджується квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» №0.0..1 від 05.03.2020 року (а.с.1).

Оскільки позивач визнав позовні вимоги в частині розірвання шлюбу до початку розгляду справи по суті, з урахуванням положень частин 1 статей 141 та 142 ЦПК України, суд приходить до висновку про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та стягнення з відповідача на її користь 420,40 грн сплаченого позивачем судового збору.

Враховуючи положення п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір», відповідно до якого ставка судового збору за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 840,80 грн, п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», в силу якого позивач ОСОБА_2 була звільнена від сплати судового збору в частині заявлених вимог про стягнення аліментів на утримання дітей, а також те, що під час розгляду справи суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог в цій частині, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 693,66 грн. ( формула розрахунку судового збору: (0,33 ( 1/3 частина розміру аліментів задоволених судом) х100%) : 0,4 ( 4/10 частини розміру заявлених позивачем вимог) = 82,5 % - позовні вимоги задоволені судом; (840,80 грн ( розмір судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів) х 82,5%):100% = 693,66 грн).

Статтею 59 Конституції України закріплено право кожного на професійну правову допомогу. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Відповідно до ст. 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16.

Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони України, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу.

Положеннями статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими витратами.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.4, 5 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частинами першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем та його представником надано суду: 1) договір про надання правової (правничої) допомоги від 03 березня 2020 року, укладений між адвокатом Лопатка В.М . та ОСОБА_2 , за умовами якого розмір гонорару адвоката за участь у судовому розгляді справи складає від 2500 грн за кожну судову справу по кожній судовій інстанції окремо; 2) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги від 03 березня 2020 року, з якого вбачається, що вартість наданої професійної правничої допомоги складає 2500 грн, та включає в себе надання усних консультацій та вивчення наявних у позивача доказів; підготовку та направлення авдокатських запитів; надання усних консультацій; підготовку та подання позовної заяви з урахуванням підбору, копіювання та засвідчення відповідності оригіналу копій наданих позивачем доказів; надання усних консультацій; підготовка відповіді на відзив з урахуванням часу витраченого на підбір копіювання та засвідчення відповідності оригіналу копій наданих позивачем доказів; надання усних консультацій; підготовка письмових пояснень, відзиву з урахуванням часу витраченого на підбір, копіювання та засвідчення відповідності оригіналу копій наданих позивачем доказів; 3) квитанцію про сплату послуг з надання правничої допомоги у розмірі 2500 грн, а також надано Рекомендації щодо застосування рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару, затверджені рішенням Ради адвокатів Чернігівської області 16.02.2018 року №57, які беруться за основу при визначенні розміру гонорару.

Надавши оцінку наданим документам щодо вартості наданих послуг на правничу допомогу адвоката, суд дійшов висновку, що вони є належними і допустимими доказами, які підтверджують обставини реальності понесених стороною витрат.

Відповідно до частини 6 ст. 137 ГЦК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Під час розгляду справи по суті відповідач ОСОБА_1 просив відмовити позивачу в частині розподілу судових витрат на правничу допомогу, посилаючись на неспівмірність розміру витрат зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами.

Разом з тим, належних доказів або обґрунтувань, які б свідчили про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката, відповідач не надав, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про недоведеність у відповідності до ч. 6 ст. 137 ЦПК України неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката складності справи.

При цьому, самі лише посилання на неспівмірність витрат та незгода із сумою понесених витрат на професійну правничу допомогу не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заяви позивача про розподіл судових витрат.

Враховуючи викладене, за результатами дослідження та оцінки наявних у справі доказів та доводів сторін, на підставі перевірки відповідності заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, а також з огляду на їх співмірність з розумною необхідністю витрат для цієї справи, встановивши при цьому, що відповідачем не доведено неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу адвоката, яка є необхідною підставою для зменшення цих витрат, суд дійшов висновку про наявність підстав для розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2500 грн. та покладання їх на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 3, 7, 24, 110-112, 180, 181, 182 Сімейного кодексу України, статтями 141, 142, 247, 263 - 265, 274, 430 ЦПК України, суд -

В И Р I Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей - задовольнити частково.

Шлюб, зареєстрований між ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2 ) та ОСОБА_1 18 травня 2002 року Березнянською селищною радою Менського району Чернігівської області, актовий запис №09 - розірвати.

Після реєстрації розірвання шлюбу позивачу залишити прізвище « ОСОБА_2 ».

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 березня 2020 року до досягнення старшою дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 420,40 грн. (чотириста двадцять гривень сорок копійок) судового збору.

Повернути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з державного бюджету 420,40 грн. (чотириста двадцять гривень сорок копійок) сплачених згідно з квитанцією ПриватБанку №0.0..1 від 05 березня 2020 року.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь держави 693 грн. 66 коп. судового збору, який підлягає сплаті за реквізитами: одержувач: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, р/р UA0026001, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 22030106, з призначенням платежу «зарахування судового збору на користь держави».

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 2281,25 (дві тисячі двісті вісімдесят одну гривню двадцять п`ять) витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду через Менський районний суд Чернігівської області.

Позивач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6 .

Відповідач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 .

Повний текст рішення виготовлений 10 липня 2020 року.

Суддя Н.В.Волошина