16.06.2020 Справа № 331/6994/17
Провадження 2/331/11/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» червня 2020 р. м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

Головуючого - судді Антоненко М.В.

при секретарі - Андрієнко С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Ребро Оксана Петрівна про визнання договору купівлі - продажу недійсним, скасування реєстрації та поновлення реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Ребро Оксана Петрівна про визнання договору кугпвлі-продажу недійсним, скасування реєстрації та поновлення реєстрації.

В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач ОСОБА_1 вказує на те, що Ѕ частина будинку АДРЕСА_1 належала йому, ОСОБА_1 , на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку, посвідченого ОСОБА_4 , приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 03.03.2008 року за р. № 1547, зареєстрованого в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 05.03.2008 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17992532, виданим Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 05.03.2008 року, реєстраційний номер 22148762, номер запису 8861 в книзі 50.

05 липня 2017 року, відповідач по справі ОСОБА_2 , після тривалих протиправних дій по відношенню до нього та членів його родини, а також скориставшись тим, що він не вміє читати та писати, фактично змусила його оформити довіреність на її ім`я, якою він уповноважив вчиняти дії щодо переоформлення будинку. При цьому, вона запевняла, що ніяких дій щодо будинку вона вчиняти не буде.

06 липня 2017 року, ОСОБА_2 , скориставшись довіреністю, переоформила даний будинок на свою родичку, відповідача по справі, ОСОБА_3 . Переоформлення відбулось шляхом укладання договору купівлі-продажу. Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Ребро О.П., та зареєстрований в реєстрі за № 1968.

05 липня 2017 року була зроблена довіреність, а 06 липня 2017 року був зареєстрований договір купівлі продажу Ѕ частини житлового будинку, тобто відчуження частини житлового будинку, було зроблена без його згоди. Навіщо йому надавати довіреність 05 липня 2017 року, щоб довіритель оформив договір купівлі продажу 06 липня 2017 року. Якби він планував продавати будинок, 06 липня 2017 року особисто звернувся би до нотаріуса і підписав договір купівлі продажу Ѕ частини квартири та отримав гроші. Після того як він дізнався, що частина житлового будинку продана, він звернувся до нотаріуса та скасував довіреність, що підтверджує витяг з реєстру довіреностей.

Вважає, що даний договір є фіктивним, і повинен бути визнаний недійсним.

Під час укладання даного договору нотаріусом не було враховано відсутність реєстрації земельної ділянки, на якій знаходиться частина будинку, в договорі не вказано кадастровий номер даної земельної ділянки, що є суттєвим порушенням при укладанні даного договору, та взагалі на момент укладання договору купівлі продажу Ѕ частини житлового будинку кадастровий номер був присвоєний за вищезазначеною адресою.

Відповідно ст. 377 ЦК України, право на земельну ділянку у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розміщені на ній. До особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації).

Згідно п. 6 ст. 120 ЗК України, істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації.

В іншому випадку якщо не будуть дотримані всі істотні умови договору, то зі змісту ст. 638 Цивільного Кодексу слід висновок, що договір, в якому відсутні істотні умови, є неукладеним. Такий стан може спричинили за собою скасування укладеного договору або відмову в реєстрації права власності.

Відповідно до оспорюваного договору купівлі-продажу, сторони здійснили безготівковий розрахунок. Кошти було перераховано на рахунок продавця, яким відповідно до тексту договору є представник власника частини будинку. Таким чином, кошти за частину будинку він, як власник, не отримав. Фактично відповідач по справі ОСОБА_2 , скоїла протиправні дії, направлені на заволодіння його майном у вигляді Ѕ частини житлового будинку. Відсутність передачі грошей за продаж Ѕ частини житлового будинку, не підтверджується жодним платіжним дорученням або розпискою, також у своєму відзиві відповідач вказує, що гроші під розписку або перерахунком на рахунок позивача не надходили. Пояснення відповідача, що кошти передавалися у присутності свідків взагалі є хибними, та відповідно до діючого законодавства не є доказом у суді, також взагалі частину житлового будинку була продано своєї родички, з урахуванням відчуження будинку на наступний день з порушенням діючого законодавства, взагалі робить цій договір фіктивним або удаваним.

На момент укладання договору купівлі продажу, відповідно технічного паспорту на житловий будинок та земельної ділянки на якій розташований житловий будинок є самочинно побудовані (переобладнанні) будівлі, а саме: службова прибудова літ. «а1» 5,99 х 2,90, погріб під літ. «а1» 1,12 х 2.10, сарай літ. «И» - 2.10 х 2,0, що також під час укладання даного договору нотаріусом не було враховано, що порушило норми ЦК України. Тому нотаріус не міг оформити договір купівлі продажу на майно яке не належить продавцю у зв*язку з відсутності право власності.

Крім того, перед укладанням договору не проводилася технічна інвентаризація об`єкта нерухомості, тому в договорі не зазначено, що фактичне розташування об`єктів нерухомості на земельній ділянці не відповідає дійсності, оскільки на подвір`ї знаходиться незареєстрована будова у вигляді ще одного житлового будинку. Фактично відповідачі по справі стали власниками не тільки Ѕ частини будинку, а і ще одного житлового будинку, що знаходиться на земельній ділянці за цією ж адресою.

Він не мав наміру продавати своє майно у вигляді Ѕ частини будинку АДРЕСА_1 , проте позивач по справі ОСОБА_5 без його відома уклала договір купівлі-продажу зі своєю родичкою ОСОБА_3 , фактично позбавивши його власності та неперепала навіть гроші за його майно.

Підписуючи довіреність на ім`я ОСОБА_5 він помилявся щодо обставин, які мають істотне значення, а саме він не усвідомлював, що наслідком підписання даної довіреності буде фактичне переоформлення його майна у вигляді Ѕ частини житлового будинку на іншу особу, так як він не має ніякої освіти, не може читати та писати, своє прізвище переписує з паспорту.

У відповідності до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із вимогами ст. 203 ЦК України, для чинності правочину, його зміст не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною або сторонами вимог встановлених частинами третьою (вільність волевиявлення учасників правочину та відповідність його їх внутрішній волі), п`ятою (реальність настання правових наслідків, що обумовлені ним) ст. 203 ЦК України.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним; істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним; обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вченню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 637 ЦК України, тлумачення умов договору здійснюється відповідно до вимог ст. 213 ЦК України, Нормою с. 4 ст. 213 ЦК України встановлено, що якщо немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, подальша поведінка сторін та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з вимогами ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу житлового будинку укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

З тих підстав, що при укладанні 06 липня 2017 року договору купівлі-продажу Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 , відповідачами по справі порушено вимоги ч. 5 ст. 203 ЦК України, так як з їх боку правочин не був спрямований на реальне настання тих правових наслідків, що обумовлені ним - сплату власнику за придбану частину будинку коштів, а тому, згідно з вимогами ст. 215 ЦК України, він, вважає, що є всі законні підстави визнати цей договір, як оспорюваний правочин, недійсним. При визнанні договору недійсним, слід скасувати реєстрацію прав у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень проведену у результаті вчинення нотаріальної дії нотаріусом.

Також при засвідченні нотаріусом договору купівлі-продажу Ѕ частини житлового будинку були порушенні норми ЦК України, норми Земельного кодексу України, що повністю доказує недійсність даного договору.

З тих підстав, що при укладанні 06 липня 2017 року договору купівлі-продажу Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 , відповідачами по справі порушено вимоги ч. 5 ст. 203 ЦК України, так як з їх боку правочин не був спрямований на реальне настання тих правових наслідків, що обумовлені ним - сплату власнику за придбану частину будинку коштів, а тому, згідно з вимогами ст. 215 ЦК України, я, позивач, вважаю, що є всі законні підстави визнати цей договір, як оспорюваний правочин, недійсним. При визнанні договору недійсним, слід скасувати реєстрацію прав у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень проведену у результаті вчинення нотаріальної дії нотаріусом.

Посилаючись на вищенаведені обставини, ОСОБА_1 просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу Ѕ частини будинку АДРЕСА_1 , укладений 06 липня 2017 року між відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ; скасувати реєстрацію прав у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень проведену у результаті вчинення нотаріальної дії нотаріусом на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2; зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2, повернути мені, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1, Ѕ частину будинку АДРЕСА_1 ; поновити реєстрацію прав на Ѕ частини будинку АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 грудня 2017 року по справі відкрите провадження. Справу призначено у підготовче судове засідання на 31 січня 2018 року на 10 год. 30 хв.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2018 року справу призначено до судового розгляду на 21.02.2019 року на 14 год. 45 хв.

В судове засідання призначене на 16.06.2020 р. позивач ОСОБА_1 не з`явився, надав суду заяву про відкладення слухання справи, у зв`язку з необхідністю скористатись правовою допомогою.

Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом 10.10.2017 р. За його заявою 18.10.2017 р. судом було накладено арешт на спірне майно - Ѕ частину будинку АДРЕСА_1 . В подальшому, слухання справи неодноразово відкладалось або у зв`язку з неявкою у судове засіданні ОСОБА_1 , або за його клопотаннями про відкладення розгляду справи.

Згідно матеріалів цивільної справи, клопотання про перенесення розгляду справи від 13.03.2018 р. було подано адвокатом Назаренко Д.А. До клопотання додано договір про надання правової допомоги, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Назаренко Д.А. Вдруге клопотання про перенесення розгляду справи від 26.05.2018 р. було подано адвокатом Ліпчанським В.В. Згідно доданого до клопотання ордеру серії ХВ № 000028 між ОСОБА_1 та адвокатом Ліпчанським В.В. укладено договір про надання правової допомоги. Втретє, 11.07.2018 р. до суду від адвоката Новікова І.О. надійшла заява про видачу справи для ознайомлення. Згідно доданого до клопотання ордеру серії ЗП №030540 між ОСОБА_1 та адвокатом Новіковим І.О. укладено договір про надання правової допомоги. 13.07.2018 р., 03.08.2018 р., 07.09.2018 р.,22.12.2018 р.,13.08.2019 р. ОСОБА_1 та адвокат Новіков І.О. були присутніми у судовових засіданнях. Вчетверте, 23.09.19 р. до суду від адвоката Усенко А.В. надійшла заява про надання справи для ознайомлення. Згідно доданого до заяви ордеру серії АР № 1003218 між ОСОБА_1 та адвокатом Усенко А.В. укладено договір про надання правової допомоги.

19.03.2020 р. від ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із введенням карантину з посиланням на Постанову КМУ від 11.03.20 р.

15.06.2020 р. від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без його участі та його представника за наявними у справі матеріалами.

16.06.2020 р. від ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю скористатись правовою допомогою.

Систематична неявка 15.03.18 р., 06.06.18 р., 22.04.19 р. позивача та його представників до суду, подання ОСОБА_1 заяви від 16.06.2020 р. про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю скористатись правовою допомогою, яку суд розцінює як необґрунтовану, з огляду на укладення ним раніш договорів про надання правової допомоги з чотирма адвокатами - все перелічене свідчить про умисне затягування розгляду справи, тобто зловживання позивачем процесуальними правами.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що від позивача ОСОБА_1 не надходило заяв про відвід суду, залишення позову без розгляду, закриття провадження по справі, суд вважає за можливе розглянути справу по суті на підставі наданих сторонами доказів.

Визначаючи необхідність розгляду справи по суті, суд враховує те, що відповідач ОСОБА_3 тривалий час несе індивідуальний і надмірний тягар у зв`язку із перебуванням її майна - Ѕ частини будинку АДРЕСА_1 під арештом без остаточного рішення по справі.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, надав суду письмовий відзив в якому зазначено, що 06.07.2017 року за договором купівлі-продажу частки будинку, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Ребро О.П., р№1968, ОСОБА_3 придбала у власність Ѕ частку житлового будинку АДРЕСА_1 .

Продавцем за даним договором купівлі-продажу є гр. ОСОБА_1 , від імені якого діяла ОСОБА_2 , на підставі довіреності, посвідченої ОСОБА_7 , приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 05.07.2017 року.

У п. 1 даного договору зазначений перелік майна (приміщень), яке переходить у власність Покупця за договором, а саме - зазначені номери та площі кімнат та інших побутових приміщень в будинку літ. А, а також майно. Яке знаходиться у загальному користуванні. Тобто чітко визначене майно, яке я придбала за договором купівлі-продажу.

Посилання позивача на те, що на земельній ділянці окрім будівлі, що є предметом договору, знаходиться ще одна будівля - незареєетрований житловий будинок, як на підставу для визнання договору недійсним, є безпідставними, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 376 ЦК України, самочинне будівництво - це житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно із ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новосгворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Тобто основний акт цивільного законодавства України фактично визначив три моменти виникнення права власності на об`єкт новоствореного нерухомого майна: один, безумовний - момент завершення будівництва, та два випадки, які діють у разі якщо вони прямо передбачені законодавством - момент прийняття майна до експлуатації та момент його державної реєстрації.

Відповідно до ст. 18 ЗУ "Про основи містобудування" новозбудовані об`єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабміном України. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об`єктів забороняється. Згідно із ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав. їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Технічна інвентаризація домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , перед здійсненням продажу частини будинку не здійснювалась, оскільки діючим Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України така процедура не передбачена.

Технічний паспорт, наданий Продавцем під час оформлення договору купівлі- продажу, відомостей про інший, окрім будинку літ.А, житловий будинок, розташований на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 , не містить.

Таким чином, на момент здійснення купівлі-продажу частини будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , юридично іншого, окрім будинку літ.А, житлового будинку, зареєстрованого у встановленому законом порядку, на зазначеній земельній ділянці не існувало.

Згідно з довідкою, виданою ОП ЗМБТІ 07.02.2008 року, яка долучена до технічного паспорту на домоволодіння, за жилим будинком АДРЕСА_1 закріплена земельна ділянка площею 1000 кв.м., згідно рішення виконкому Запорізької міськради від 21.05.1953 року №388. Фактична площа земельної ділянки складає 988 кв.м.

Таким чином, доводи позивача про відсутність реєстрації земельної ділянки, на якій знаходиться частина будинку, як суттєве порушення при укладанні договору купівлі-продажу, є необгрунтованими.

Позивач у своїй позовній заяві стверджує, що він не отримував грошей за продаж частини будинку.

Гроші за продану частину будинку позивач та його дружина ОСОБА_8 отримали особисто від неї 05.07.2017 року до підписання позивачем ОСОБА_1 довіреності на її ім`я на продаж належної йому частини будинку. Гроші вона передала особисто позивачу ОСОБА_1 в автомобілі біля офісу нотаріуса. Під час передачі грошей були присутні водій автомобіля ОСОБА_9 та жінка, яка допомагала нам зібрати та оформити необхідні для укладення договору купівлі-продажу документи - ОСОБА_10 .

З пропозицією продати частину будинку до неї звернулась дружина позивача ОСОБА_8 , яка повідомила, що їй терміново потрібні гроші.

Вони домовились, що угода відбудеться 05.07.2017 року, але у цей день ОСОБА_3 , на яку вони збиралися оформити право власності на придбаний будинок, не змогла за сімейними обставинами з`явитися до нотаріуса. Тому, було прийняте рішення оформити довіреність на неї. Вона розрахувалась з продавцем ОСОБА_1 та його дружиною в повному обсязі, дружина позивача підписала заяву про згоду на продаж частини будинку, співвласник будинку також у цей день підписала необхідну заяву. Наступного дня, 06.07.2017 року, вона разом з ОСОБА_6 з`явились до нотаріуса та оформили договір.

Позивач у позовній заяві зазначає, що він не мав наміру продавати своє майно у вигляді Ѕ частини будинку. Проте, він, перебуваючи у здоровому розумі, 05.07.2017 року особисто прийшов до нотаріуса ОСОБА_11 та підписав довіреність на ім`я ОСОБА_5 , в якій надав останній всі повноваження на здійснення вій його імені відчуження належної йому частини житлового будинку.

Крім того, намір позивача продати належне йому майно підтверджується:

- Заявою дружини позивача - ОСОБА_12 від 05.07.2017 року, в якій вона дає згоду на продаж її чоловіком - ОСОБА_1 Ѕ частини будинку АДРЕСА_1 , що є їх спільним майном подружжя, яка зберігається в нотаріальній справі;

- Заявою співвласника домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_13 про відмову від права на першочергове придбання Ѕ частини будинку АДРЕСА_1 , яка зберігається в нотаріальній справі;

- Довідками №04-21/1-104, №04-21/1-105, №04-21/1-106, №04-21/1-107 від 04.07.2017 року про зняття з реєстрації місця проживання неповнолітніх осіб, які проживали у спірному будинку до його продажу - ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . Зазначені неповнолітні діти вибули до нового місця проживання - АДРЕСА_2 (адреса проживання Позивача).

До теперішнього часу довіреність на ім`я ОСОБА_5 , посвідчена ОСОБА_7 , приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 05.07.2017 року, не визнана недійсною. На момент укладення договору купівлі-продажу, що оспорюється, ця довіреність не була скасована.

Відповідно до ст. 244 ЦК України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Закон вимагає, щоб довіреність була складена у письмовій формі. Довіреності, які видаються громадянам, мають бути посвідчені уповноваженими на це особами. Так, щодо угод, які вимагають нотаріальної форми, довіреність має бути посвідчена державним чи приватним нотаріусом.

Всі ці вимоги закону були дотримані при посвідченні довіреності від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_5 .

Позивач ОСОБА_1 у своїй позовній заяві не заявляє вимоги про визнання недійсною зазначеної довіреності, а лише заявляє, що помилявся щодо обставин, які мають істотне значення, а саме не усвідомлював, що наслідком підписання даної довіреності буде фактичне переоформлення його майна на іншу особу.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 203 ЦК України:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Позивачем не наведено жодних підстав та не надано жодних доказів порушення відповідачами вимог закону, які були допущені при укладенні договору купівлі-продажу частки будинку від 06.07.2017 року.

Відповідач ОСОБА_3 надала суду письмовий відзив, аналогічний за змістом відзиву наданому відповідачем ОСОБА_5 . Вказала на те, що відповідно до п. 3 договору купівлі-продажу, розрахунок з Продавцем проведений в повному обсязі, що підтверджується квитанцією від 06.07.2017 року, виданою Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Акордбанк», тому доводи позивача про те, що він не отримував грошей за продаж частини будинку, є безпідставними.Зазначила, що ОСОБА_1 добровільно виселився з проданої частини будинку, передав ключі, та не користується ним по теперішній час.

Представник третьої особи приватного нотаріуса Ребро О.П. позов ОСОБА_1 вважав безпідставним, вимогу про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 06 липня 2017 року необґрунтованою, надав суду письмові пояснення.

Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, заслухавши думку учаників процесу, перевіривши інші докази, наявні в матеріалах справи, приходить до наступного.

Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 05.07.2017 р. ОСОБА_1 згідно з нотаріально посвідченою довіреністю уповноважив ОСОБА_2 бути його представником в будь-яких установах чи підприємствах незалежно від підпорядкування та форми власності з питання продажу за ціну та на умовах на її розсуд, належної йому на праві приватної влансоті Ѕ частки будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (двадцять три).

Вказана довіреність особисто підписана ОСОБА_1 та посвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Ребро Оксаною Петрівною та зареєстрована в реєстрі за № 1965.

06.07.2017 року за Договором купівлі-продажу частки будинку, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Ребро О.П., р№1968, ОСОБА_3 придбала у власність Ѕ частку житлового будинку АДРЕСА_1 .

Продавцем за даним Договором купівлі-продажу є позивач по справі - ОСОБА_1 , від імені якого діяла ОСОБА_2 , на підставі довіреності, посвідченої ОСОБА_7 , приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 05.07.2017 року.

У п. 1 даного Договору зазначений перелік майна (приміщень), яке переходить у власність Покупця за договором, а саме - зазначені номери та площі кімнат та інших побутових приміщень в будинку літ. А, а також майно, яке знаходиться у загальному користуванні.

Відповідно до п. 3 Договору купівлі-продажу, продаж зазначеного будинку вчинено за 1 047 227 (один мільйон сорок сім тисяч двісті двадцять сім гривень) гривень. Розрахунок між сторонами здійснюється за безготівковим розрахунком. Вищнзазначену суму Продавець отримав від покупця до укладення цього Договору шляхом безготівкового перерахування із поточного рахунку Покупця на поточний рахунок Продавця, що підтверджується квитанцією від 06.07.2017 року, виданою Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Акордбанк».

Продавець своїм підписом під цим договором підтверджує факт повного розрахунку за договором та факт відсутності по відношенню до Покупця будь-яких матеріальних претензій, які б стосувалися розрахунків за продане нерухоме майно.

26.07.2017 р. довіреність від 05.07.2017 р. була скасована за заявою ОСОБА_1 (реєстровий № 2205).

Згідно заяви дружини позивача - ОСОБА_12 від 05.07.2017 року, вона дає згоду на продаж її чоловіком - ОСОБА_1 Ѕ частини будинку АДРЕСА_1 , що є їх спільним майном подружжя, яка зберігається в нотаріальній справі;

- Згідно заяви співвласника домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_13 , вона відмовляється від права на першочергове придбання Ѕ частини будинку АДРЕСА_1 .

- Згідно з довідками №04-21/1-104, №04-21/1-105, №04-21/1-106, №04-21/1-107 від 04.07.2017 р.року про зняття з реєстрації місця проживання неповнолітніх осіб, які проживали у спірному будинку до його продажу - ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , вказані неповнолітні діти вибули до нового місця проживання - АДРЕСА_2 .

Частиною 1 стаття 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В позові ОСОБА_1 наполягає на визнанні договору купівлі-продажу від 06.07.2017 р. недійсним.

На час укладання вказаного договору, довіреність від 05.07.2017 року згідно з якою ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 продати спірне житлове приміщення, не була скасована або визнана недійсною.

Відповідно до ст.-ст. 244, 245 ЦК України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Як встановлено судом, вказані вимоги закону були дотримані при посвідченні довіреності від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_5 .

Позивач ОСОБА_1 у своїй позовній заяві не заявляє вимоги про визнання недійсною зазначеної довіреності, а лише вказує, що помилявся щодо обставин, які мають істотне значення, а саме не усвідомлював, що наслідком підписання даної довіреності буде перехід права власності на належне йому майно іншій особі.

Відповідно до ч. 5 статті 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 234 ЦК України визначено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Згідно ч.-ч.1,3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Пунктом 24 ПОСТАНОВИ ПЛЕНУМУ ВЕРХОВНОГО СУДУ УКРАЇНИ від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», передбачено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину.

Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Таким чином, визнання договору недiйсним у зв`язку з його фiктивнiстю має свої особливості, а саме: у фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Позивач, який вимагає визнання правочину недiйсним, повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача .

В позові ОСОБА_1 зазначає, що відповідачка ОСОБА_2 здійснювала тривалі протиправні дії по відношенню до нього та членів його родини, а також скористалась тим, що позивач не вміє читати та писати, фактично змусила його оформити довіреність на її ім`я, якою він уповноважив вчиняти дії щодо переоформлення будинку.

Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)показаннями свідків.

Згідно статті 77 Цивільного процесуального кодексу України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що відповідачі ОСОБА_2 , яка діяла за дорученням ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на момент укладання договору купівлі-продажу від 06.07.2017 р. не мали наміру створити правові наслідки у вигляді переходу права власності на Ѕ частку житлового будинку АДРЕСА_1 .

Аналогічно, з огляду на відсутність доказів, суд вважає голослівним твердження ОСОБА_1 про тиск на нього з боку ОСОБА_2 з метою примусу до відчуження вказаного майна.

Зняття з реєстрації в спірному будинку наперередодні укладення угоди неповнолітніх дітей ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , підтверджує волевиявлення позивача ОСОБА_1 на відчуження спірного житлового приміщення.

Крім того, намір позивача продати належне йому майно підтверджується:

Заявою дружини позивача - ОСОБА_12 від 05.07.2017 року, в якій вона дає згоду на продаж її чоловіком - ОСОБА_1 Ѕ частини будинку АДРЕСА_1 , що є їх спільним майном подружжя, яка зберігається в нотаріальній справі;

Заявою співвласника домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_13 про відмову від права на першочергове придбання Ѕ частини будинку АДРЕСА_1 , яка зберігається в нотаріальній справі.

У пунках 5, 9 Постанови №5 Пленуму «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних прав роз`яснив, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

Стосовно посилання позивача на те, що на земельній ділянці окрім будівлі, що є предметом договору, знаходиться ще одна будівля - незареєетрований житловий будинок, як на підставу для визнання договору недійсним, суд зауважує наступне.

Згідно із ст. 376 ЦК України, самочинне будівництво - це житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно із ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новосгворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Тобто основний акт цивільного законодавства України фактично визначив три моменти виникнення права власності на об`єкт новоствореного нерухомого майна: один, безумовний - момент завершення будівництва, та два випадки, які діють у разі якщо вони прямо передбачені законодавством - момент прийняття майна до експлуатації та момент його державної реєстрації.

Відповідно до ст. 18 ЗУ "Про основи містобудування" новозбудовані об`єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабміном України. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об`єктів забороняється. Згідно із ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав. їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Технічна інвентаризація домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , перед здійсненням продажу частини будинку не здійснювалась, оскільки діючим Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України така процедура не передбачена.

Технічний паспорт, наданий Продавцем під час оформлення договору купівлі- продажу, відомостей про інший, окрім будинку літ.А, житловий будинок, розташований на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 , не містить.

Таким чином, на момент здійснення купівлі-продажу частини будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , юридично іншого, окрім будинку літ.А, житлового будинку, зареєстрованого у встановленому законом порядку, на зазначеній земельній ділянці не існувало.

Згідно з довідкою, виданою ОП ЗМБТІ 07.02.2008 року, яка долучена до технічного паспорту на домоволодіння, за жилим будинком АДРЕСА_1 закріплена земельна ділянка площею 1000 кв.м., згідно рішення виконкому Запорізької міськради від 21.05.1953 року №388. Фактична площа земельної ділянки складає 988 кв.м.

Тобто, відсутність реєстрації земельної ділянки, на якій знаходиться частина будинку, не є підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу частини будинку.

Позивач ОСОБА_1 наполягає на тому, що при укладанні договору купівлі продажу від 06.07.2017 р. не вказано кадастровий номер земельної ділянки внаслідок чого порушено істотну умови договору.

У п. 2.2. методичних рекомендацій Міністерства юстиції України щодо застосування нотаріусами деяких положень цивільного та земельного законодавства при посвідченні правочинів, предметом яких є нерухоме майно, від 26.11.2010 р. (що є чинними на момент посвідчення спірного договору) вказується, що статтями 377 ЦК України та 120 ЗК України визначено перелік об`єктів нерухомого майна, у випадку відчуження яких істотною умовою є розмір та кадастровий номер земельної ділянки. Такими об`єктами є житлові будинки (крім багатоквартирних), будівлі і споруди. До зазначеного переліку не віднесено такий об`єкт, як частка у праві спільної часткової власності. Відповідно до п. 5 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004р. №1952-IV приміщення як частини внутрішнього об`єму житлових будинків, будівель, обмежені будівельними елементами, є самостійними об`єктами нерухомого майна, право власності на які підлягає державній реєстрації.

Отже, вимоги статей 377 ЦК України та 120 ЗК України при посвідченні договорів відчуження частки у спільній частковій власності на нерухоме майно, приміщень у житлових будинках, будівлях, не застосовуються, крім випадків переходу права власності на частину будинку за договором довічного утримання (ч. З ст. 120 ЗК України).

Аналогічного правового висновку дійшли судові палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України у постанові від 17.12.2014 року у справі №6-194цс14.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 15, 202, 203, 213, 215, 216, 229, 230, 526, 454, 635, 637, 657 ЦК України, ст. ст. 13, 81, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Ребро Оксана Петрівна про визнання договору купівлі - продажу недійсним, скасування реєстрації та поновлення реєстрації - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до ті. п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу. ХШ «Перехідні Положення» ЦГІК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки щодо подання апеляційної скарги продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя: М.В. Антоненко