Справа №: 343/1790/20
Провадження №: 4-с/0343/10/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2020 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

судді Монташевич С. М.,

з участю: секретарів судового засідання: Шикор Г. В., Оленяк С.І., Семків В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області скаргу ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження - Долинський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), заінтересована особа - ОСОБА_2 , на постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 14.02.2018 у ВП №54297042,

за участю: заявника - ОСОБА_1 ,

представника заявника - ОСОБА_3 ,

представника Долинського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) - головного державного виконавця Дацьо Г.І.,

представника заінтересованої особи ОСОБА_2 - адвоката Кажука В.Б.,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на постанову головного державного виконавця Долинського РВ ДВС ГТУЮ у Івано-Франківській області Дацьо Г.І. від 14.02.2018 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, в якій просить:

- визнати протиправною та скасувати Постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України ВП № 54297042 від 14.02.2018 Долинського РВ ДВС ГТУЮ у Івано-Франківській області, яка містить фальшиві, не обґрунтовані дані про заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно з розрахунком від 14.02.2018 за період з 21.09.2005 по 14.02.2018 в сумі 64939,5 грн, що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, виконана без зображення Державного Герба України, без зазначення найменування установи, реєстраційного індексу документа, повного імені посадової особи-підписанта, з нерозбірливим підписом посадової особи, без скріплення підпису посадової особи-підписанта відбитком гербової печатки із зображенням Великого Державного Герба України;

- визнати протиправними дії суб`єкта оскарження в особі головного державного виконавця Долинського РВ ДВС ГТУЮ у Івано-Франківській області Дацьо Галини Іванівни, що проявилися у винесенні Постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України ВП № 54297042 від 14.02.2018, яка містить фальшиві, не обґрунтовані дані про заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно з розрахунком від 14.02.2018 за період з 21.09.2005 по 14.02.2018 в сумі 64939,5 грн, що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, виконана без зображення Державного Герба України, без зазначення найменування установи, реєстраційного індексу документа, повного імені посадової особи-підписанта, з нерозбірливим підписом посадової особи, без скріплення підпису посадової особи-підписанта відбитком гербової печатки із зображенням Великого Державного Герба України, не набула законної сили;

- визнати протиправною бездіяльність суб`єкта оскарження в особі головного державного виконавця Долинського РВ ДВС ГТУЮ у Івано-Франківській області Дацьо Галини Іванівни, що проявилися у не доведенні до його відома як сторони виконавчого провадження оскарженої постанови шляхом її надсилання на його адресу реєстрації місця проживання;

- зобов`язати суб`єкт оскарження усунути порушення (поновити порушене право заявника).

В обґрунтування скарги зазначає, що він 16.09.2020 одержав у приміщенні суб`єкта оскарження комплект процесуальних виконавчих документів із супровідним листом, в тому числі, зображення копії постанови від 14.02.2018 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України ВП № 54297042, відповідно до якої йому встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Долинський РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) є правонаступником Долинського РВ ДВС ГТУЮ у Івано-Франківській області щодо виконання відкритих раніше справ виконавчого провадження.

З вищевказаною Постановою він не згідний, вважає, що таким рішенням, діями суб`єкта оскарження під час виконання судового рішення порушено його права та свободи, а Постанова, що не має ознак законності ні по процедурі її винесення, ні по «вмісту», на його думку, є невмотивованою, необґрунтованою та незаконною, тому підлягає визнанню неправомірною та скасуванню з таких міркувань:

- в Постанові зазначено необґрунтоване доказами твердження, що «боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, ... що підлягає примусовому виконанню»;

- вона містить фальшиві, необґрунтовані дані про заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 14.02.2018 за період з 21.09.2005 по 14.02.2018 становить 64939,5 грн, що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, без посилання на будь-які докази. Розрахунок йому не надано, отже, перевірити його не можливо;

- документ повинен містити обов`язкові реквізити, що розміщуються в установленому порядку, а саме: найменування установи - автора документа, назву виду документа (крім листів), дату, реєстраційний індекс документа, заголовок до тексту, текст, підпис. Однак аналіз тексту та вигляду «документа «Постанова» виявляє таке: зображення Державного Герба України - відсутнє; найменування установи - відсутнє; реєстраційний індекс документа - відсутній; зазначення повного імені посадової особи-підписанта - відсутнє; скріплення підпису посадової особи-підписанта відбитком гербової печатки із зображенням Великого Державного Герба України відсутнє;

- він, як сторона виконавчого провадження, отже повноправний користувач АСВП, не може скористатися своїм правом доступу до системи, оскільки суб`єкт оскарження не повідомив йому ідентифікатора доступу, відтак дана постанова взагалі не є документом, який повинен був бути наданий боржнику.

В цілому вважає, що суб`єкт оскарження 14.02.2018 не мав правових основ виносити спірну Постанову, яка є фальшивим, несправжнім, нечинним документом, явно злочинним розпорядженням чи наказом, а, отже, вчинив умисні неправомірні дії з винесення незаконної, протиправної Постанови, яку слід скасувати, водночас зобов`язавши суб`єкт оскарження усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Строк звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи з приводу рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби регулюється положеннями ч.1 ст. 449 ЦПК України про десятиденний строк звернення до суду з дня, коли вона дізналася про порушення прав. Копію зображення Постанови він вперше отримав лише 16.09.2020. Заява (скарга) подана в межах встановленого строку в перший робочий день після вихідного дня суботи 26.09.2020.

Долинським РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) подано заперечення на скаргу, в яких його представник просить в задоволенні вимог ОСОБА_1 відмовити, виходячи з такого. 13 липня 2017 року у відділ надійшла заява від ОСОБА_2 разом із оригіналом виконавчого листа № 2-1263/2005 від 13.10.2005, виданого Долинським районним судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів із заборгованістю в сумі 60879,40 гривень. Цього ж дня, 13.07.2017 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та надіслано сторонам виконавчого провадження для виконання та до відома. Підтвердження про сплату аліментів у відділ не надходило, на виклики державного виконавця боржник ОСОБА_1 не з`являвся. Постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїду за межі України винесено 14.02.2018 та надіслано сторонам для відома. Про відправку даної кореспонденції свідчить реєстр відправки рекомендованої кореспонденції від 16.02.2018. 20 лютого 2018 року боржник ОСОБА_1 прийшов до відділу ДВС, де йому було повідомлено про суму заборгованості, про винесені постанови про обмеження, а також боржником написані пояснення та підписано протокол про адміністративне правопорушення. Боржник злісно ухиляється від сплати аліментів. 28 травня 2019 року державним виконавцем було встановлено, що він працює, відповідно винесено та направлено в бухгалтерію ТОВ "Уніплит" постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника для проведення стягнення аліментів. Однак, 01.08.2019 у відділ надійшов супровідний лист із ТОВ "Уніплит" одночасно з копією наказу про звільнення за власним бажанням ОСОБА_1 . Станом на сьогоднішній день заборгованість не сплачено. В матеріалах виконавчого провадження міститься розписка стягувача ОСОБА_2 про отримання аліментів від ОСОБА_1 за період з 21.09.2005 по 29.01.2020 в розмірі 5750 грн. Інших відомостей про сплату аліментів у відділ не надходило. Завдяки вжитим заходам державного виконавця отримано пояснення боржника та складено протокол про адміністративне правопорушення, в якому він ознайомлений із боргом та зобов`язався погасити його. В результаті направлення адміністративного протоколу до суду прийнято рішення про накладення на боржника стягнення у виді суспільно корисних робіт. В зв`язку з цим боржником відпрацьовано та перераховано на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 аліменти в сумі 3315,76 гривень. Станом на 01.10.2020 розмір заборгованості по аліментах становить 175158,46 грн разом з нарахованими штрафами, що перевищує суму заборгованості за 4 місяці.

Від представника заінтересованої особи ОСОБА_2 - адвоката Кажука В.Б. до суду також надійшли заперечення на скаргу, в яких він просить відмовити скаржнику у її задоволенні за безпідставністю та необґрунтованістю. Заперечення обґрунтовує таким:

- скаржник дійсно не сплачував аліменти не просто більше 6-ти місяців, як він зазначає в скарзі, а з 2005 по 2018 роки (жодної копійки, за винятком коштів в сумі 3315,76 грн, зазначених у запереченні Долинського районного відділу ДВС);

- жодного підтвердження про сплату будь-яких коштів, крім вище зазначених, скаржником не було надано ні протягом 2005-2018 років, ні як додаток до скарги;

- факт передачі 45000 грн, які скаржник нібито передавав через свою маму синові, скаржник намагається підтвердити Розпискою, копію якої додав до матеріалів справи, однак це не відповідає дійсності, оскільки самої передачі таких коштів ніколи не було, тому розписку просить визнати неналежним доказом;

- постанова Долинського районного відділу державної виконавчої служби є стандартною по своїй суті, обґрунтованою, прийнятою відповідно до нормативних актів, які врегульовують її діяльність і відповідає всім вимогам закону по формі і змісту;

- щодо Великого Герба України, то скаржник навіть не має уяви, що такий державний символ в Україні ще до цих пір не затверджено і він не може міститись на офіційних документах, а є лише Малий державний герб України, відбиток якого міститься на бланку Постанови.

В цілому скарга подана ОСОБА_1 є не більше, як черговий спосіб пошуку уникнення сплати заборгованості по аліментах, які він взагалі не сплачував вже майже 15 років.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 за нотаріально посвідченою довіреністю від 06.10.2020 - Вайтєкаускас В.А. підтримав доводи скарги та просив її задовольнити з наведених у ній підстав. Наголосив, що у постанові зазначений хибний період, за який враховується заборгованість. Строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, а не з моменту присудження аліментів. При винесення оскаржуваної постанови порушено порядок, передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження». Сума заборгованості, зазначені в ній, абсолютно немає ніякого стосунку до обмежувального заходу. Голослівними є твердження державного виконавця про ухилявся боржника від сплати аліментів. На постанові нема гербової печатки, відсутні реквізити, вказані в скарзі. Постанова винесена щодо скаржника, але виконавче провадження відкрито щодо іншої фізичної особи, з іншою датою народження. Всі дані, зазначені в ній, фальшиві, як і сам документ. У суб`єкта оскарження неналежно ведеться діловодство, а саме: оскаржувана постанова не зареєстрована у канцелярії, постанова щодо внесення змін в анкетні дані божника від 14.09.2018 не внесена в автоматизовану систему, оскільки появилась в реєстрі 10.11.2020, тому взагалі не може бути взята ддо уваги. Про постанову заявник дізнався на кордоні, коли виїжджав на роботу, щоб виконати зобов`язання перед колишньою сім`єю, а отримав її зображення на свою письмову заяву від 07.09.2020. На розписках про отримання поштового відправлення ним та ОСОБА_2 стоїть підпис працівника пошти, а не отримувачів, тому вони не можуть свідчити про отримання останнім постанови. Все сумарно вказує на протиправність дій та бездіяльність суб`єкта оскарження, а також на протиправність постанови. Крім цього, закінчення виконавчого провадження тягне за собою наслідки, передбачені ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою всі обмежувальні заходи у виконавчому провадженні мають бути скасовані, чого виконавець також не дотримався.

Представник Долинського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) - головний державний виконавець Дацьо Г.І. в судовому засіданні підтримала надані виконавчою службою заперечення на скаргу, надала пояснення аналогічні викладеному у письмових поясненнях, просила у задоволенні скарги відмовити. Додатково зауважила, що 13.07.2017 надійшла заява по стягнення з ОСОБА_1 аліментів із зазначенням суми заборгованості, на підставі чого було винесено постанову про відкриття провадження, яка направлена сторонам. У вказаній постанові зазначено ідентифікатор для доступу сторін до виконавчого провадження, тому вони мали можливість знайомитись з усіма документами, наявними в ньому. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання. На час винесення оскаржуваної постанови з моменту відкриття провадження минуло 6,5 місяців. Аліменти боржником не сплачувалися, тому заборгованість у постанові вказана вся, яка існувала, як підтвердження того, що вона виникла за період більший як шість місяців. Після надіслання16.02.2018 оскаржуваної постанови боржнику він, отримавши її 20.02.2020, відразу з`явився у виконавчу службу і дав пояснення, що, крім розписки, підтверджує факт ознайомлення ОСОБА_1 з її змістом, так як на виклики він не з`являвся ніколи, а з`явився, коли на нього були накладені певні обмеження. Постанова відповідає всім реквізитам. Станом на сьогоднішній день винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Обмежувальні заходи не скасовані, бо існує заборгованість. Зміни, які були внесені у ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» набрали законної сили у лютому 2018 року, саме тоді вони почали виносити постанови про обмеження, в тому числі у праві виїзду за межі України.

Заінтересована особа ОСОБА_2 та її представник - адвокат Кажук В.Б. в судове засідання не з`явився, однак у поданих заперечення останній просив справу розглядати у їх відсутності.

В судовому засіданні 16.10.2020 була допитана свідок ОСОБА_5 , мати ОСОБА_2 , яка показала суду, що після розлучення у 2004 році дочка перейшла жити до неї. Дітям на той час було 6 і 2 роки. З тих пір батько ОСОБА_1 взагалі не давав коштів на утримання дітей. Заява бабці про те, що він давав гроші, неправдива. ОСОБА_2 "скитається по світу", щоб заробити гроші, діти живуть з нею, а батько навіть не цікавиться їх життям, чи мають вони їсти, де навчаються. У 2005 році ОСОБА_2 подала на аліменти. У 2016 році ОСОБА_1 передавав гроші через сина чи кума, про що вони повідомили у виконавчу службу. Давав гроші на день народження, які йому теж порахували в рахунок сплати аліментів. У 2017 році 600 грн давав ОСОБА_6 і 600 грн іншому синові, і 500 грн на Миколая, про ці всі суми її дочка повідомила виконавцю.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та виконавчого провадження №54297042, суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до висновку, що скаргу слід задовольнити частково з таких підстав:

статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право людини на доступ до правосуддя.

В силу вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів.

Як визначено в ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження", рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як передбачено п.а ч.1 та ч.2 ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів (ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

Судом встановлено, в тому числі з оглянутих в судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження, копії з якого долучено до матеріалів скарги, що за заявою від 13.07.2017 ОСОБА_2 (а.с.49) на примусовому виконанні у Долинському РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебуває виконавче провадження №54297042 з виконання виконавчого листа №2-1263/2005 від 13.10.2005, виданого Долинським районним судом Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на дитину, що підтверджується постановою головного державного виконавця Долинського РВ ДВС ГТУЮ у Івано-Франківській області Дацьо Г.І. від 13.07.2017 (а.с.7, 51, 80), про що супровідним листом повідомлено сторін виконавчого провадження (а.с.50, 52, 53).

Державний виконавець неодноразово звертався до різних установ із запитами про наявність майна та доходів у боржника, на які можна звернути стягнення, на які отримував відповідь про відсутність такого майна та доходів.

05 лютого 2018 року державним виконавцем Долинського РВ ДВС ГТУЮ у Івано-Франківській області Дацьо Г.І. винесено постанову про арешт майна боржника, яку супровідним листом направлено сторонам та територіальному сервісному центру 2642 відповідно для відома та виконання (а.с.55, 56, 57, 58, 59).

Неодноразово ОСОБА_1 викликався до виконавчої служби для сплати боргу або ж надання підтверджуючих документів про сплату, на підтвердження чого в матеріалах виконавчого провадження наявні виклики державного виконавця від 05.02.2018 за №1594 та від 15.02.2018 за №2247 (а.с.54, 60).

14 лютого 2018 року у виконавчому провадженні №54297042 державним виконавцем Долинського РВ ДВС ГТУЮ у Івано-Франківській області Дацьо Г.І. винесено ряд постанов, а саме: постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних (а.с.62), постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві полювання (а.с.64), постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортним засобами (а.с.66), постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України (а.с.68), постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстріл патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії (а.с.70), які супровідними листами направлено боржнику та стягувачу відповідно для виконання та до відома (а.с.61, 63, 65, 67, 69).

Згідно зі списком №214 поштових відправлень листів рекомендованих 19.02.2018 ОСОБА_1 було направлено рекомендований лист (а.с.72), який відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення був отриманий ним 20.12.2018 (а.с.71).

20 лютого 2018 року ОСОБА_1 з`явився у ДВС та надав письмові пояснення щодо причин виникнення заборгованості (а.с.73).

Цього ж дня, 20.02.2018, на нього було складено протокол №17 про адміністративне правопорушення, в якому ОСОБА_1 підтвердив про те, що він повідомлений про заборгованість та зобов`язується її погасити (а.с.75).

04 квітня 2018 року ОСОБА_2 у виконавчу службу надано розписки про те, в якому розмірі ОСОБА_1 сплачував аліменти на синів ОСОБА_6 та ОСОБА_4 за період з 21.09.2005 (а.с.76), а 15.09.2020 реквізити розрахункових рахунків (а.с.78).

30 жовтня 2010 року державним виконавцем Долинському РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Дацьо Г.І. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із закінченням передбаченого законом строку для даного виду стягнення, яка супровідним листом направлена сторонам виконавчого провадження. Також в постанові вказано про те, що заборгованість становить 177895,77 грн та постанову про стягнення виконавчого збору виведено в окреме виконавче провадження (а.с.82, 34, 81, 33).

Враховуючи обов`язки, які повинен виконувати державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження, він зобов`язаний дотримуватись Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» тощо.

Як передбачено ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, зокрема: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності, тощо.

В частині 1 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» вказано, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Права і обов`язки виконавців, обов`язковість вимог виконавця визначені ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження». За частиною 1 цієї статті, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Як вбачається з оглянутого виконавчого провадження №54297042 та долучених до матеріалів справи його копій, державним виконавцем з метою виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів вживалися вищеописані заходи, які відповідали вимогам ЗУ «Про виконавче провадження». Постанова про відкриття виконавчого провадження направлена боржнику рекомендованим листом з повідомленням та неодноразово викликалось останнього для дачі пояснень з приводу наявної заборгованості та представлення документів про сплату аліментів. У лютому 2018 році ОСОБА_1 з`явився у виконавчу службу, не заперечив наявність у нього заборгованості, зобов`язався її погашати, про що власноручно написав письмові пояснення, однак і в подальшому жодних дій з метою сплати аліментів не вживав, підтвердження про їх сплату виконавцю не надавав.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Протоколом № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, який ратифіковано Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97 р., у статті 2 передбачено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено порядок стягнення аліментів. Відповідно до пунктів 1-4 частини 9 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»(частина дев`ята статті 71 в редакції Закону № 2234-VIII від 07.12.2017, який набрав законної сили 06.02.2018 та діяла на час винесення оскаржуваної постанови), за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, надсилаються сторонам для відома не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Отже, підставою для винесення державним виконавцем наведених вище постанов була наявність заборгованості зі сплати аліментів на момент винесення, сукупний розмір якої перевищував суму відповідних платежів за шість місяців.

Статтю 11 Закону України «Про виконавче провадження» Законом № 2234-VIII від 07.12.2017 доповнено частиною четвертою, відповідно до якої строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Проте згідно зі ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Суд приймає до уваги те, що тимчасові обмеження в праві є обмеженням прав особи. Так, зокрема ст. 33 Конституції України особі гарантовано свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з п. 6 ст. 10 ЦПК України, якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

Оскільки Законом України Законом № 2234-VIII від 07.12.2017 введені обмеження прав фізичної особи, зокрема у праві виїзду за межі України, підставою для застосування якого була наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, ці обмеження можуть застосовуватись, якщо вказана заборгованість виникла тільки після 06.02.2018.

Застосування до боржника відповідальності, передбаченої чинною з 06.02.2018 редакцією частини 9 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», можливе тільки у випадку, коли така заборгованість (сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців) виникла після набуття чинності законом, який передбачає відповідальність, тобто після 06.02.2018, а не раніше.

В постанові державного виконавця про встановлення тимчасових обмежень від 14.02.2018 вказано, що заборгованість за аліментами у ОСОБА_1 згідно розрахунку від 14.02.2018 за період з 21.09.2005 по 14.02.2018 складає 64939,50 гривень.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що державний виконавець при винесені зазначеної постанови не врахував конституційний принцип дії закону в часі, застосував закон, яким встановлена відповідальність до правовідносин, які виникли до набрання чинності цим законом, що є незаконним.

Як уже вказувалось вище, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ст. 477 ЦПК України).

Відповідно до п. 1 та п. 2 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. При розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні керуватись положеннями Конституції України, п. 6 ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Законами України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Згідно з вимогами ст.ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Будь-яких уточнень щодо вимог та обгрунтування до суду від скаржника не надходило, відтак суд розглядає скаргу в межах заявлених вимог та доводів скаржника.

При цьому, відповідно до роз`яснень, які містяться в абзацах 1 та 4 пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 5 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду", уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору. Оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Приймаючи до уваги зазначене, суд приходить до висновку, що постанова не відповідає вимогам закону, оскільки при її винесенні головний державний виконавець застосував закон, яким встановлена відповідальність до правовідносин, які виникли до набрання чинності цим законом, а саме враховано заборгованість боржника, яка виникла до внесення змін у Закон Укрїни "Про виконавче провадження" в частині встановлення обмежень при наявності такої заборгованості, а тому скарга ОСОБА_1 на постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 14.02.2018 у ВП №54297042 є обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню, а саме:

1. Щодо визнання протиправними дії суб`єкта оскарження в особі головного державного виконавця Долинського РВ ДВС ГТУЮ у Івано-Франківській області Дацьо Г.І., що проявилися у винесенні Постанови встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України ВП № 54297042 від 14.02.2018, яка містить фальшиві, не обґрунтовані дані про заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 14.02.2018 за період з 21.09.2005 по 14.02.2018 в сумі 64939,5 грн, що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, виконана без зображення Державного Герба України, без зазначення найменування установи, реєстраційного індексу документа, повного імені посадової особи-підписанта, з нерозбірливим підписом посадової особи, без скріплення підпису посадової особи-підписанта відбитком гербової печатки із зображенням Великого Державного Герба України, не набула законної сили, то в цій частині слід задовольнити частково та визнати неправомірними дії головного державного виконавця Долинського РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Дацьо Г.І. щодо винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України від 14.02.2018 у виконавчому провадженні №54297042, враховуючи, що підстав та права на винесення оскаржуваної постанови станом на 14.02.2018 у державного виконавця ще не було.

2. Щодо визнання протиправною та скасування Постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України ВП № 54297042 від 14.02.2018 Долинського РВ ДВС ГТУЮ у Івано-Франківській області, яка містить фальшиві, не обґрунтовані дані про заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 14.02.2018 за період з 21.09.2005 по 14.02.2018 в сумі 64939,5 грн, що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, виконана без зображення Державного Герба України, без зазначення найменування установи, реєстраційного індексу документа, повного імені посадової особи-підписанта, з нерозбірливим підписом посадової особи, без скріплення підпису посадової особи-підписанта відбитком гербової печатки із зображенням Великого Державного Герба України, то в цій частині слід визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Долинського РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Дацьо Г.І. про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України від 14.02.2018 у виконавчому провадженні №54297042, оскільки, як уже вказувалось вище, державний виконавець при винесені зазначеної постанови не врахувала конституційний принцип дії закону в часі та застосувала закон, яким встановлена відповідальність до правовідносин, які виникли до набрання чинності цим законом, що є незаконним.

Проте, що стосується виконання оскаржуваної постанови без зображення Державного Герба України, без зазначення найменування установи, реєстраційного індексу документа, повного імені посадової особи-підписанта, з нерозбірливим підписом посадової особи, без скріплення підпису посадової особи-підписанта відбитком гербової печатки із зображенням Великого Державного Герба України, то в цій й частині слід відмовити, виходячи з такого.

Щодо змісту оскаржуваної постанови, яку, як стверджує заявник, постановлено без зазначення повного найменування та ідентифікаційного коду стягувача, резолютивної частини рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень, дати набрання рішенням законної сили, строку пред`явлення рішення до виконання, тобто без реквізитів виконавчого документа, суд керується положеннями Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка визначає вимоги, яким повинні відповідати постанови, винесені виконавцем.

Відповідно до пунктів 6 та 7 розділу I «Загальні положення» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Постанова як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити: номер виконавчого провадження; вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене; мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням: прийнятого виконавцем рішення; строку і порядку оскарження постанови.

До постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

Постанова підписується виконавцем та скріплюється печаткою. Постанова складається у необхідній кількості примірників, один з яких залишається у виконавчому провадженні, а інші надсилаються за належністю.

Проаналізувавши та дослідивши зміст наявної у матеріалах виконавчого провадження оскаржуваної постанови від 14.02.2018 безпосередньо в судовому засіданні в процесі вивчення та огляду вказаних матеріалів, суд дійшов висновку, що її зміст повністю відповідає вказаним вище вимогам до неї та містить всі обов`язкові реквізити, в тому числі і відбиток печатки.

Тобто, зміст оскаржуваної постанови відповідає пункту 7 розділу I «Загальні положення» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, в ній присутні всі обов`язкові реквізити постанови, як окремого документу.

3. Щодо визнання протиправною бездіяльність суб`єкта оскарження в особі головного державного виконавця Долинського РВ ДВС ГТУЮ у Івано-Франківській області Дацьо Галини Іванівни, що проявилися у не доведенні до його відома як сторонивиконавчого провадження оскарженої постанови шляхом її надсилання на його адресу реєстрації місця проживання, то в цій частині слід відмовити повністю, оскільки фактично матеріали справи містять докази, що державним виконавцем вживалися передбачені законом заходи щодо доведення до відома сторін виконавчого провадження прийнятих рішень, зокрема в матеріалах справи містяться дані, що оскаржувана постанова від 14.02.2018 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України ВП № 54297042 була направлена супровідним листом від 14.02.2018 боржнику, також наявний список відправлень листів рекомендованих та повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення ОСОБА_1 20.12.2018.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження", копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Як зазначалося вище, в матеріалах виконавчого провадження є супровідні, реєстр відправки та повідомлення про вручення, тому стверджувати, що держаний виконавець не надсилав оскаржувану постанову боржнику рекомендованим листом, тобто допустив бездіяльність не довівши її до відома останнього, не має підстав.

Однак, оскільки 14.02.2020 головний державний виконавець виніс декілька постанов, щодо направлення яких сторонам у матеріалах виконавчого провадження є супровідні листи, а реєстр відправки рекомендованих листів та розписка про отримання поштового відправлення одна, однозначно встановити, чи всі постанови були в одному листі чи тільки деякі з них, не представляється можливим, тому суд з метою захисту прав заявника, як сторони, яка є більш слабшою ланкою в порівнянні з держаним виконавцем, строк на звернення до суду обчислює з того моменту, з якого він надав достовірні дані про вручення йому на його заяву копії оскаржуваної постанови. При цьому суд приймає до уваги долучену представником заявника роздруківку з електронної пошти про відправку скарги о 23.53 год 28.09.2020 (а.с.47).

4. Щодо зобов`язання суб`єкта оскарження усунути порушення (поновити порушене право заявника), то суд приймає до уваги уточнення представника заявника, який у судовому засіданні вказав, що усунути порушення (поновити порушене право скаржника) слід шляхом скасування оскаржуваної постанови, та приходить до висновку, що фактично прийнятим рішенням за результатами розгляду скарги, суд їх усунув.

Крім цього, даючи оцінку твердженню представника заявника щодо допущеної помилки у даті народження боржника в ухвалі про відкриття виконавчого провадження, суд зауважує, що предметом розгляду у даній справі є тільки постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, в якій вказано правильна дата народження боржника та номер виконавчого провадження, в якому дана постанова винесена. При цьому суд також враховує пояснення головного державного виконавця Дацьо Г.І. про те, що дані боржника з`ясовуються в процесі виконавчого провадження і допущену описку у даті народження божника було виправлено шляхом внесення правильних даних в Автоматизовану систему єдиного реєстру виконавчих проваджень, до якої мають доступ як боржники, так і стягувачі за допомогою ідентифікатора, який вказаний у постанові про відкриття виконавчого провадження. Відповідно у всіх решта документах, як і в Єдиному реєстрі виконавчих проваджень дата народження боржника ОСОБА_1 зазначена вірно.

Таким чином, проаналізувавши фактичні обставини справи у взаємозв`язку з нормами закону, що їх регулюють, суд приходить до переконання, що скаргу слід задовольнити частково.

На підставі викладеного, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, який ратифіковано Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, ст.ст. 33, 58 Конституції України, ст.ст. 4, 10, 13, 81, 447, 449 ЦПК України, ст.ст. 1, 2, 11, 13, 18, 28, 71, 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 № 3857-XII, п.п. 6 та 7 р. I «Загальні положення» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 та керуючись ст.ст. 258, 259, 260, 261, 450, 451 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

скаргу ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження - Долинський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), заінтересована особа - ОСОБА_2 , на постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 14.02.2018 у ВП №54297042 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Дацьо Галини Іванівни щодо винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України від 14.02.2018 у виконавчому провадженні №54297042.

Визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Дацьо Галини Іванівни про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України від 14.02.2018 у виконавчому провадженні №54297042.

В задовеленні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Долинський районний суд Івано-Франківської області, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст ухвали буде складено до 15 грудня 2020 року.

Суддя С.М. Монташевич

Повний текст ухвали складено 14 грудня 2020 року.