Справа № 158/1906/19 Головуючий у 1 інстанції: Костюкевич О. К.
Провадження № 22-ц/802/116/20 Категорія: 68 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

з участю:

секретаря судового засідання Вергуна Т. С.,

розглянувши в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання дітей за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 23 серпня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання дітей. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.06.2009 вирішено стягувати з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі по 600 грн на кожну дитину щомісячно і до досягнення старшою дитиною повноліття. Посилаючись на те, що її дохід не в повній мірі може забезпечити повноцінні умови для розвитку дітей, на сьогоднішній день розмір аліментів є недостатнім для належного утримання дітей, а тому просить суд змінити розмір стягуваних аліментів та стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 23 серпня 2019 року позов задоволено. Змінено розмір утримуваних із ОСОБА_2 згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.06.2009 аліментів і ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі по 1500 грн щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення ними повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 768,40 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що належних та допустимих доказів того, що у сторін відбулися зміни, які обумовлюють можливість збільшення розміру аліментів, які стягуються на утримання дітей, позивачкою не надано. Відповідач на даний час створив нову сім`ю і у нього ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась донька, він не став отримувати більших доходів, його матеріальне становище не змінилось. Вказує, що збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення аліментів (правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 12.09.2018 у справі № 459/2181/17 та постанові від 20.06.2019 у справі № 632/580/17).

Таким чином, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що на момент стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.06.2009 старшій дочці було 5 років, а меншій - 3 роки. На сьогоднішній день старшій дочці сторін 15 років, а молодшій - 13 років. Оскільки діти стали старшими, то відповідно змінився і розмір витрат на дітей. Прожитковий мінімум є тільки мінімальною гарантією загального рівня забезпеченості.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна відповідно до норм ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з розумності та достатності розміру аліментів, необхідних для задоволення потреб дитини, встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та того, що відповідач не надав суду доказів, які відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України доводили б ті обставини, що він в силу матеріального становища не спроможний сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі, заявленому позивачем.

Судом першої інстанції встановлено що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.06.2009 з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5 на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , стягуються аліменти в твердій грошовій сумі по 600 грн на кожну дитину щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття, починаючи з 26.05.2009 (а.с. 9).

Діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають разом з позивачем, що підтверджується довідкою № 2646 від 19.06.2019 (а.с. 13).

Відповідно до довідки № 84 від 31.05.2019 року ОСОБА_3 буде навчатись в 9 класі Княгининівського ліцею Волинської обласної ради з 01.09.2019 (а.с. 10).

ОСОБА_4 навчається в 6 класі ЗОШ І-ІІІ ступенів м. Ківерці, що підтверджується довідкою № 107 від 19.06.2019 (а.с. 11).

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує зміною, з часу ухвалення судом рішення від 22.06.2009, витрат на утримання дітей, а також тим, що аліментів у отримуваному розмірі не вистачає на їх належне утримання.

Так відповідно з ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В силу ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ЗУ «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років складає: з 1 січня 2019 року по 30 червня 2019 року - 2027 грн, з 1 липня 2019 року по 30 листопада 2019 року - 2118 грн, з 1 грудня 2019 - 2218 грн.

Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Розглядаючи спір по суті, суд першої інстанцій врахував доводи позивача щодо зміни витрат на неповнолітніх дітей сторін.

У зв`язку з значним підвищенням цін на продовольчі та непродовольчі товари розмір аліментів, що стягуються з відповідача відповідно до рішення суду від 22.06.2009 не відповідає звичайним потребам неповнолітньої дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Суд апеляційної інстанції враховує що відповідач 28 жовтня 2011 року вступив у шлюб, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 28.10.2011 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області та те, що у цьому шлюбі у нього народилась дочка, що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 21.04.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області (копії свідоцтв наявні в матеріалах справи).

Однак, відповідач не надав суду доказів, які відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України доводили б ті обставини, що він в силу матеріального становища не спроможний сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі, заявленому позивачем. Суд враховує те, що відповідач є працездатним за віком.

Суд апеляційної інстанцій враховує, що прожитковий мінімум є мінімальною гарантією загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує тільки мінімальні потреби дитини, а батьки повинні сприяти та забезпечувати гармонійний розвиток дитини не обмежуючись мінімумом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).

Зміст оскаржуваного судового рішення та доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також про невідповідність висновків суду обставинам справи.

На підставі наведеного, враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 23 серпня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 17 січня 2020 року.

Головуючий

Судді