Ухвала

17 січня 2020 року

м. Київ

справа № 328/1056/19

провадження № 61-496ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Грушицького А. І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 19 липня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 11 листопада 2019 року у справі за позовом Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплачених коштів,

ВСТАНОВИВ:

Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просило стягнути з відповідача суму надміру виплачених бюджетних коштів у розмірі 17 356,98 грн. В обґрунтування позову зазначало, що відповідачу ОСОБА_1 була призначена державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям з 01 вересня 2018 року по 30 листопада 2018 року у розмірі 1 732,59 грн, з 01 грудня 2018 року по 28 лютого 2019 року у розмірі 1 796,45 грн та допомога на дітей одиноким матерям з 01 вересня 2018 року по 30 листопада 2018 року у розмірі 1 486,00 грн, з 01 грудня 2018 року по 28 лютого 2019 року у розмірі 1 553,00 грн. При заповненні декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги від 28 вересня 2018 року відповідач зазначила лише наявність доходів у вигляді допомоги, яку отримує в Управлінні соціального захисту населення, зазначивши, що інших видів доходів за період з 01 березня 2018 року по 31 серпня 2018 року не отримує. В результаті проведеної перевірки даних наданих відповідачем встановлено, що нею не надана інформація про наявність додаткового доходу за період з 01 березня 2018 року по 31 серпня 2018 року за кодами 127 «Інші доходи», 128 «Соціальні виплати з відповідних бюджетів», 147 «Майно, що надається дітям-сиротам чи дітям, позбавленим батьківського піклування», 150 «Сума стипендії». Вказував, що не надання достовірної інформації призвело до надмірної виплати державних коштів у вигляді допомоги у сумі 17 356,98 грн. 28 лютого 2019 року відповідачу було направлено повідомлення та запропоновано повернути надміру виплачені бюджетні кошти у вказаній сумі, однак до теперішнього часу вимога відповідачем так і не виконана, у зв`язку з чим позивач вимушений був звернутися до суду.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 19 липня 2019 року, яке залишено без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 11 листопада 2019 року, позов Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплачених коштів - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради надміру виплачені бюджеті кошти, а саме: суму державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям в розмірі 10 587,12 грн та суму допомоги на дітей одиноким матерям в розмірі 6 769,86 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 921,00 грн на користь держави.

26 грудня 2019 року ОСОБА_1 за допомогою засобів поштового зв`язку звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 19 липня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 11 листопада 2019 року в указаній вище справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відкриття касаційного провадження на судове рішення у малозначній справі.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Касаційна скарга містить посилання на наявність підстав для відкриття касаційного провадження відповідно на підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема, заявник вказує, що маючи статус дитини-сироти відповідно до законодавства України перебуває під соціальним захистом держави та внаслідок невиконання судами першої та апеляційної інстанцій вимог цивільного законодавства, опинилася у значно складних життєвих умовах та тяжкому матеріальному становищі з малолітньою дитиною на утриманні.

Враховуючи наведені доводи щодо виняткового значення справи для заявника дають підстави для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

До касаційної скарги додано клопотання, в якому ОСОБА_1 просить звільнити від сплати судового збору, посилаючись на майновий стан, зокрема, на те, що вона є дитиною-сиротою в якої на утриманні знаходиться дитина, на підтвердження додає відповідні докази.

Відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», частини першої статті 136 ЦПК України, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за умови, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Пунктом 3 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за умови що предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

За правилами частини другої статті 8 Закону України «Про судовий збір» та частини третьої статті 136 ЦПК України суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цих статей.

Особа, яка заявляє клопотання про звільнення від сплати судового збору, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Європейський суд з прав людини виходить з того, що судовий збір має бути «розумним», тобто таким, що, з урахуванням фінансового положення заявника, може бути ним сплачений. Адже невиправдано великий його розмір, який не враховує фінансове положення заявника, а розраховується на основі певного відсотка від суми, що є предметом розгляду справи, може бути розцінений як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя. Зокрема, така позиція була викладена у справі «Георгел і Георгета Стоїческу проти Румунії» (рішення від 26 липня 2011 року).

Крім того Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Особливо це стосується порушення заявником процедури касаційного провадження.

У той же час, гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду.

При вирішенні питання про відстрочення, розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати судового збору майновий стан сторони (належні стороні майнові права та обов`язки) має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити судовий збір та стадію, на якій перебуває розгляд справи на певний момент. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати судового збору.

Враховуючи, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, і приймаючи до уваги те, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, суд касаційної інстанції вважає за можливе звільнити заявника від сплати судового збору за подання касаційної скарги у цій справі.

Касаційна скарга подана у передбачений статтею 390 ЦПК України строк

та відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.

За таких обставин касаційне провадження у зазначеній справі необхідно відкрити.

Керуючись статтями 394, 395 ЦПК України, статтею 8 Закону України

«Про судовий збір»,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору

у сумі 3 842 грн за подання касаційної скарги на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 19 липня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 11 листопада 2019 року.

Відкрити касаційне провадження у даній справі.

Витребувати з Токмацького районного суду Запорізької області цивільну справу № 328/1056/19 за позовом Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплачених коштів.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 18 лютого 2020 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. І. Грушицький