ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Ковалевської Л.М.,

за участі секретаря Омельчук С.А.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Фастові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про припинення дії, яка порушує право, -

ВСТАНОВИВ:

27 жовтня 2020 року позивачі звернулися до суду з позовом до Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про припинення дії, яка порушує право, мотивуючи вимоги тим, що вони є власниками квартири АДРЕСА_1 (по 1/3 частині кожний). Власником решти 1/3 частини цієї квартири є ОСОБА_3 (рідний брат ОСОБА_1 та батько ОСОБА_2 ). ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, після його смерті відкрилась спадщина на 1/3 частину вищевказаної квартири. Позивач ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги спадкування як син спадкодавця, який і прийняв спадщину, однак при зверненні до нотаріальної контори із заявою про оформлення права на спадщину на 1/3 частину квартири йому було відмовлено, оскільки із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна стало відомо, що на квартиру АДРЕСА_1 накладений арешт на підставі постанови б/н від 15.11.2013 року ВДВС Фастівського МРУЮ, в зв`язку з чим видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту.

На підставі викладеного просили скасувати арешт з квартири АДРЕСА_1 , який накладений ВДВС Фастівського МРУЮ на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.11.2013 року у ВП №40756449.

20 серпня 2020 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

В підготовчому судовому засіданні позивачі підтримали вимоги позову, просили їх задовольнити.

Представник відповідача в підготовчому судовому засіданні проти позову фактично не заперечувала, пояснивши, що державна виконавча служба арешт на майно не накладала і проваджень на виконанні не перебуває, тому просила винести рішення на розсуд суду.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду. Оскільки, визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону і не порушує прав та інтересів будь-яких осіб, суд приймає визнання відповідачем позову.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 рідний брат позивача ОСОБА_1 та батько позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 15.07.2014 року виконавчим комітетом Фастівецької сільської ради Фастівського району Київської області, серія НОМЕР_1 /а.с.10/.

Відповідно до довідки з Фастівського БТІ №359 від 28.05.2020 року вбачається, що квартири АДРЕСА_1 зареєстрована по праву приватної спільної часткової власності, по 1/3 частині на кожного, на ім`я: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 /а.с.25/.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на вищевказану квартиру.

Реалізовуючи свої спадкові права позивач ОСОБА_2 звернувся до нотаріуса з приводу оформлення спадщини після померлого батька ОСОБА_3 , а саме на 1/3 частину квартиру АДРЕСА_1 , однак нотаріусом було роз`яснено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку тим, що на квартиру накладено арешт.

Відповідно до заочного рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23.10.2013 року позов Органу опіки та піклування Фастівської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , про позбавлення батьківських прав - задоволено, а також накладено заборону на відчуження майна та житла, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , право користування яким має неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 /а.с.12-13/. На підставі чого 15.11.2013 року ВДВС Фастівського МУЮ винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №40756449 /а.с.15/.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на квартиру АДРЕСА_1 накладений арешт на підставі постанови б/н від 15.11.2013 року ВДВС Фастівського МРУЮ /а.с.14/.

Відповідно до довідки Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)№1303-11 від 05.10.2020 року вбачається, що згідно Автоматизованої системи виконавчих проваджень, виконавчі документи, за якими боржником являється ОСОБА_3 та ОСОБА_6 станом на 07.10.2020 року на виконанні не перебувають /а.с.16/.

Отже, позивачі мають намір розпорядитися належним їм майном, проте через наявність арешту, позбавлені можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на квартиру є безпідставним, оскільки порушує право власності позивачів.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Вимога позивачів, що ґрунтується на їх праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановлено сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, суд приходить до висновку, що позивачі довели ті обставини, на які посилаються як на підставу своїх позовних вимог.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, з метою захисту порушеного права власності позивачів, внаслідок чого вони позбавлені змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому позовна вимога про зняття арешту з майна підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 15, 316, 317, 319, 386 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 13, 81, 89, 258, 259, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про припинення дії, яка порушує право - задовольнити.

Зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , який накладений ВДВС Фастівського МРУЮ на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.11.2013 року у ВП №40756449.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області за правилами, встановленими в ст. ст. 354-356 ЦПК України відповідно, з урахуванням положень п. 15.5 ч. 1 розд. ХIIІ «Перехідні положення» цього Кодексу.

Суддя Л.М.Ковалевська