Справа № 347/1308/19
Провадження № 22-ц/4808/1183/20
Головуючий у 1 інстанції Гордій В. І.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючої (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

за участю секретаря Бойчука Л. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Чобанюка Максима Михайловича на рішення Косівського районного суду в складі судді Гордія В.І., ухвалене 27 серпня 2020 року в м. Косові Івано-Франківської областів справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - виконавчий комітет Рожнівської сільської ради об`єднаної територіальної громади як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дітей з батьком, та позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - виконавчий комітет Рожнівської сільської ради об`єднаної територіальної громади як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дітей з матір`ю,

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - виконавчий комітет Рожнівської сільської ради ОТГ, про визначення місця проживання дітей з батьком.

Позов обґрунтовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого народилось двоє дітей : доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Косівського районного суду від 29 березня 2019 року, залишеним без змін в цій частині постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 30 травня 2019 року, шлюб між ними розірвано. На час звернення з даним позовом діти проживали з ним та висловлювали надалі таке бажання. Він є власником домоволодіння по АДРЕСА_1 , має постійне місце роботи, є здоровим, характеризується позитивно. А тому вважає, що діти повинні проживати з ним. Посилаючись на вказані обставини просив визначити місце проживання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 .

У лютому 2020 року ОСОБА_2 подала позов до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - виконавчий комітет Рожнівської сільської ради ОТГ, про визначення місця проживання дітей з матір`ю.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 08 травня 2009 року перебувала з ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Косівського районного суду від 29 березня 2019 року. Від цього шлюбу в них народилось двоє дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які проживають з нею. Вважає, що місце проживання неповнолітніх дітей необхідно визначити із нею, оскільки доньки є малолітніми, потребують постійної уваги та турботи, яку вона як матір повністю їм забезпечує. Натомість батько має змогу спілкуватись з дітьми і будь-яких перешкод у цьому вона йому не чинить. З часу їх окремого проживання відповідач, з її згоди, забирав дітей до себе на вихідні дні, але належної уваги їх розвитку та навчанню не приділяв. Ініціювання ним судового спору про визначення місця проживання дітей має штучний характер, метою якого є створення умов для припинення сплати на її користь аліментів на утримання дітей. З наведених підстав просила визначити місце проживання дітей з нею.

Ухвалою Косівського районного суду від 27 травня 2020 року позови об`єднано в одне провадження.

Рішенням Косівського районного суду від 27 серпня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визначено місце проживання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір?ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що обидві сторони спору можуть забезпечити належні умови для проживання та виховання малолітніх дітей. Однак для належного як фізичного, так і морального виховання доньок, суд вважав за доцільне визначити місце проживання дітей з мамою.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Чобанюк М.М. посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права просить рішення суду скасувати. Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити, а у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при вирішенні спору суд не врахував якнайкращі інтереси дітей, не з`ясував їх думку з ким із батьків вони бажають проживати. Разом з тим заслухати думку дітей з цього питання він клопотав як перед комісією захисту прав дитини Рожнівської сільської ради ОТГ, так і під час розгляду справи в суді першої інстанції. Проте у задоволенні такого клопотання було безпідставно відмовлено.

Також вказує, що підготовче судове засідання у справі №347/356/20 за позовом ОСОБА_2 було проведене без участі ОСОБА_1 та його представника, хоча 26 травня 2020 року останнім надіслано на електронну пошту суду заяву про відкладення судового засідання. У зв`язку із цим ОСОБА_1 був позбавлений можливості заявити клопотання про зупинення провадження у справі №347/356/20 та надати свої усні пояснення стосовно цього клопотання.

Крім того, на думку апелянта, місцевим судом в порушення вимог процесуального закону об`єднано в одне провадження справи за позовом ОСОБА_1 та позовом ОСОБА_2 .

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористалися.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_7 доводи апеляційної скарги підтримали з наведених у ній мотивів .

ОСОБА_2 доводів скарги не визнала посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Представник виконавчого комітету Рожнівської сільської ради ОТГ у судове засідання не з`явився повторно, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Голова Рожнівської сільської ради ОТГ подав заяву про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування. А тому відповідно до положень частини другої статті 372 ЦПК України перешкод розглядові справи у відсутності представника третьої особи не встановлено.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, з`ясувавши думку дітей, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції правильно встановив, і це підтверджується матеріалами справи, що сторони з 08 травня 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 123,124 т.1).

Рішенням Косівського районного суду від 29 березня 2019 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишено проживати з матір`ю (а.с.7 т.1).

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 30 травня 2019 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року, рішення Косівського районного суду від 29 березня 2019 року в частині визначення місця проживання малолітніх дітей скасовано. Ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей відмовлено (а.с.8-10, 73-77 т.1).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що спір стосується прав та інтересів неповнолітніх дітей, а тому участь у справі органу опіки та піклування є обов`язковою. Однак, такий до участі у справі не був залучений.

У зв`язку з недосягненням згоди щодо визначення місця проживання дітей, залучивши до участі у справі орган опіки та піклування, сторони звернулись до суду із даними позовами.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

В силу статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини тощо обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина четверта, п`ята статті 19 СК України).

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 є власником будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с.12 т.1). ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності належить 1/2 частки будинку по АДРЕСА_2 (а.с.142 т.1).

Відповідно до довідки ТОВ «Агрофірма «СенГР і Ко» від 02 липня 2019 року №02-07/19 ОСОБА_1 з 01 липня 2019 року працює водієм автотранспортних засобів з посадовим окладом 4 180,00 грн (а.с.17 т.1). Згідно характеристики, виданої виконкомом Рожнівської сільської ради ОТГ, за час проживання в селі він зарекомендував себе з позитивної сторони, спиртними напитками не зловживає, в громадських місцях веде себе добре (а.с.18 т.1).

ОСОБА_2 працює на посаді сестри медичної загальної практики-сімейної медицини амбулаторії ЗПСМ смт. Кути КНП «Кутська міська лікарня» (а.с.137 т.1). За місцем роботи та проживання характеризується позитивно (а.с.140, 141 т.1). Згідно з довідкою про доходи за 2019 рік загальна сума її доходу становить 54 603,02 грн (а.с.138 т.1).

За змістом висновку комісії з питань захисту прав дитини Рожнівської сільської ради ОТГ комісія, з метою захисту прав та інтересів дітей, рекомендує визначити місце проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з мамою ОСОБА_2 . При цьому комісією встановлено, що діти проживають з мамою за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.134 т.1).

При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Такий правовий висновок зроблено також Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 61-327цс18.

Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Базові положення принципу забезпечення якнайкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України»).

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Частинами першою, другою статті 171 СК України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання.

Урахування думки дитини щодо її життя передбачає й стаття 12 Конвенції з прав дитини, в якій записано, що Конвенція зобов`язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо забезпечення якнайкращих інтересів дітей апеляційним судом в присутності практикуючого психолога Рибненської гімназії ОСОБА_10 заслухано думку малолітніх дітей сторін щодо їх бажаного місця проживання.

Із пояснень дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 встановлено, що вони люблять обох батьків, однак більш прихильні до матері, ніж до батька, бажають проживати разом з матір`ю за своїм постійним місцем проживання.При цьому такі їх пояснення є вільними і відповідають їх внутрішній волі.

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши наявність практично однакових належних матеріально-побутових умов як у матері, так і у батька для проживання і виховання малолітніх дітей, врахувавши висновок органу опіки та піклування, дійшов правильного висновку про доцільність забезпеченя якнайкращих інтересів дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визначивши місце їх проживання з матір`ю.

При цьому батько, за своїм бажанням, може приймати участь у житті і вихованні доньок, чого ОСОБА_2 не заперечує.

Що стосується доводів апеляційної скарги про порушення місцевим судом норм процесуального права, то вони є неспроможними та не призвели до неправильного вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що 18 лютого 2020 року ОСОБА_2 подала в Косівський районний суд позов до ОСОБА_1 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - виконавчий комітет Рожнівської сільської ради об`єднаної територіальної громади як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дітей з матір`ю (єдиний унікальний номер справи 347/356/20) (а.с.117-146, 147 т.1).

Ухвалою Косівського районного суду від 06 травня 2020 року відкрито провадження у цій справі. Вирішено її розглядати в порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 09.30 год 27 травня 2020 року. Ухвалою суду від 27 травня 2020 року закрито підготовче провадження в даній справі та призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Також вказану справу об`єднано в одне провадження із справою № 347/1308/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - виконавчий комітет Рожнівської сільської ради ОТГ, про визначення місця проживання дітей з батьком, присвоєно їм № 347/1308/19.

В силу положень статті 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами: 1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача; 2) одного й того самого позивача до різних відповідачів; 3) різних позивачів до одного й того самого відповідача.

Об`єднання справ в одне провадження допускається до початку підготовчого засідання, а у спрощеному позовному провадженні - до початку розгляду справи по суті у кожній із справ.

Про об`єднання справ в одне провадження, роз`єднання позовних вимог, про відмову в об`єднанні справ в одне провадження, роз`єднанні позовних вимог суд постановляє ухвалу.

Справи, що перебувають у провадженні суду, в разі об`єднання їх в одне провадження передаються на розгляд судді, який раніше за інших суддів відкрив провадження у справі.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Метою об`єднання позовів в одне провадження для спільного розгляду є сприяння економії процесуальних засобів, ефективного та повного дослідження вимог позивача і відповідача в одному судовому провадженні та є перешкодою для прийняття судом протилежних рішень.

Оскільки позови ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є взаємопов`язаними між собою підставою виникнення спірних правовідносин, їх спільний розгляд є доцільним та таким, що забезпечить реалізацію права на належний судовий захист, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про об`єднання вказаних справ в одне провадження.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про порушення місцевим судом норм процесуального права про об`єднання справ не заслуговують на увагу.

Відповідно до частини першої статті 198 ЦПК України підготовче засідання проводиться за правилами, встановленими главою 6 цього розділу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених цим Кодексом.

Частиною другою вказаної статті передбачено, що суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження у випадках: 1) визначених частиною другою статті 223 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

З матеріалів справи вбачається, що 27 травня 2029 року сторони в підготовче засідання у справі №347/356/20 не з`явились, про дату, час та місце його проведення ОСОБА_1 повідомлений належним чином, представник останнього подав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадження карантину (а.с.115, 156 т.1).

Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин, який триває надалі.

Разом з тим, з метою забезпечення доступу до правосуддя під час дії в Україні карантину та на виконання Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» наказом Державної судової адміністрації України від 23 квітня 2020 року № 196 було затверджено Порядок роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду. Підтвердження особи учасника справи здійснюється із застосуванням електронного підпису, а якщо особа не має такого підпису, то у порядку, визначеному Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» або Державною судовою адміністрацією України.

Однак, ОСОБА_1 та його представник таким правом не скористались.

Окрім того, постановою Кабінету Міністрів України від 04 травня 2020 №343 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та відповідно до підпункту 8 пункту 2 постанови дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією, в тому числі дозволено регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні.

Наведене свідчить про часткове усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав.

Враховуючи процесуальні дії, які вчиняються у підготовчому засіданні, розгляд справи за позовом ОСОБА_1 по суті, причини неявки останього та його представника у підготовче засідання, суд першої інстанції вправі був провести його без участі цих осіб.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Зважаючи на результат перегляду рішення суду, судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала скаргу.

Керуючись статтями 374, 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Чобанюка Максима Михайловича залишити без задоволення, а рішення Косівського районного суду від 27 серпня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин

Повний текст постанови виготовлено 17 грудня 2020 року