Справа № 953/3443/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Губської Я.В.,

при секретарі Мордухович К.Г.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «АльфаГарант» про стягнення збитків заподіяних в результаті дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

28.02.2020 ОСОБА_3 звернулася з позовом до суду, в якому просять стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача грошову суму в розмірі 58239,72 грн. шкоду, завдану внаслідок ДТП та судові витрати, на підставі ст.ст. 16, 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1188, 1190 ЦК України.

Ухвалою судді від 04.03.2020 року було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова також вжито заходи забезпечення позову. шляхом накладення заборони відчуження на належний відповідачу транспортний засіб.

26.03.2020 до суду надійшов відзив ОСОБА_2 , який в обґрунтування заперечень проти позовних вимог посилається на те, що його відповідальність була застрахована, необґрунтованість витрат на проведення ремонту, а також на правову допомогу.

07.04.2020 представником позивача на електронну адресу суду направлено відповідь на відзив.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями Київського районного суду м.Харкова. вказана справа розподілена в провадження судді Губської Я.В.

14.05.2020 відповідачем до суду подано заперечення.

04.06.2020 ухвалою Київського районного суду м.Харкова залучено до участі в якості третьої особи ТДВ СК «Альфа-Гарант».

13.07.2020 ухвалою Київського районного суду м.Харкова витребувано у ТДВ СК «Альфа-Гарант» належним чином оформлені копії документів, на підставі яких здійснювався розрахунок страхового відшкодування ОСОБА_3 збитків, заподіяних в результаті ДТП 02.10.2019 за участю її автомобілю Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2004 року випуску. (Поліс № АМ/9844356, страхова справа ЦВ/19/5310)..

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 24.09.2020 закрито підготовче провадження, справу призначено в судове засідання до розгляду по суті.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 02.10.2019 року о 08 год.40 хв. в м.Харкові по вул. Леся Сердюка, водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем Landrover Rangerover, державний номер НОМЕР_2 , не обрав безпечну дистанцію, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем Volkswagen Passat, державний номер НОМЕР_1 , який рухався попереду, чим порушив вимоги п. п. 12.1 Правил дорожнього руху України. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Згідно висновків Київського районного суду м. Харкова ( Постанова по справі № 953/20825/19 від 25.11.2019 р.) дорожньо-транспортна пригода сталася з вини Відповідача. Внаслідок неправомірних дій Відповідача, належному на праві власності ОСОБА_3 автомобілю Volkswagen Passat, державний номер НОМЕР_1 нанесені механічні ушкодження які призвели до виникнення майнової шкоди яка полягає у витратах на відновлення транспортного засобу.

Для обґрунтування свої позовних вимог та визначення розміру заподіяної внаслідок ДТП матеріальної шкоди мною було заказане дослідження спеціаліста-автотоварознавця висновки якого викладені у звіті судового експерту №52С від 11 грудня2019 року.

Відповідно до висновків викладених у вищезазначеному звіті вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen Passat, державний номер НОМЕР_1 пошкодженого внаслідок ДТП 02.10.2019 року складає: 84574,19 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю страховою компанією «АЛЬФА ГАРАНТ»., поліс серія АМ9844356. За заявою позивача їй було частково відшкодовано матеріальну шкоду в розмірі 26334,47 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 03.02.2020 року. Таким чином, вважає, що ОСОБА_2 , як водій джерела підвищеної небезпеки автомобіля Landrover Rangerover, державний номер НОМЕР_3 , повинен відшкодувати витрати, які позивач понесла для відновлення первинного стану свого автомобіля Volkswagen Passat, державний номер НОМЕР_4 , пошкодженого в ДТП, тобто витрати на його повний ремонт, враховуючи що звернення позивача до відповідача про відшкодування збитків, спричинених вищевказаною ДТП, відповідач до теперішнього часу залишає без реагування.

Ураховуючи вищенаведене, позивач просить з відповідача стягнути різницю між визначеною Висновком №52С експертного дослідження від 11.12.2019, понесені витрати згідно ремонтної калькуляції, тобто вартістю відновлювального ремонту і сумою отриманого позивачем страхового відшкодування, а також витрати, пов`язані з оплатою вартості послуг суб`єкта оціночної діяльності, витрати на правову допомогу та судовий збір.

Третьою особою 29.07.2020 до суду надано докази, на підставі яких страховиком було розраховано суму страхового відшкодування..

Відповідно до отриманої ремонтної калькуляції №95Д/61/0 від 22.1.2018 вартість матеріального збитку з урахуванням зносу автомобіля «Volkswagen» державний номер НОМЕР_1 складає 27466,80 грн. в тому числі ПДВ.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала позовні вимоги повністю та просила задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві, з приводу призначення експертизи у справі заперечувала, з огляду на тривалий час її проведення та наявність доказів у справі, що підтверджують розмір шкоди та позовних вимог.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки його відповідальність була на час вчинення ДТП застрахованою, а також посилався на завищення розміру шкоди позивачем.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, клопотань з приводу розгляду справи не подав.

Суд, вислухавши пояснення сторін в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, відзив на позов, пояснення сторін у справі, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини і відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до постанови Київського районного суду м. Харкова по справі №953/20825/19 від 25.11.2019, 02.10.2019 о 08:40 в м.Харкові по вул.Леся Сердюка водій ОСОБА_2 керував автомобілем Landrover Rangerover, д.н. НОМЕР_2 , не вибрав безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем Volkswagen Passat, д.н. НОМЕР_1 , який рухався попереду. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.(а.с.6) Водія ОСОБА_2 визнано винним в порушенні ПДР.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Посилання позивача у позові щодо вчинення ОСОБА_2 порушення ПДР України 02.10.2019 відповідачем не заперечується.

Також, судом встановлено, що відповідальність на дату ДТП, 02.10.2019 року водія ОСОБА_2 застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант» згідно полісу АМ9844356.

Позивач посилається на те, що цивільна відповідальність ОСОБА_2 застрахована в страховій компанії, до якої він вчасно звернувся, однак сума матеріальної шкоди позивачу не сплачена в повному обсязі.

Позивач надав до суду Висновок експерта-автотоварознавця Бочарова С.М №52С від 11.12.2019, згідно якого вартість матеріального збитку нанесеного Volkswagen Passat, д.н. НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП становить 42387,47 грн.(а.с 7-11) При цьому, позивач при розрахунку суми позову посилається на калькуляцію до цього висновку, згідно якого сума відновлювального ремонту транспортного засобу становить 84574,19 грн.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Згідно ст. 7-1 Закону України «Про судову експертизу», підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.

Суд, дослідивши представлений позивачем Висновок експерта-автотоварознавця ОСОБА_4 №52С від 11.12.2019, приходить до висновку. що вказана у ньому сума відновлювального ремонту також відповідає сумі, наведеній у наряд-заказі №0448 від 19.11.2019 СТО «СТАРТ», в якій зазначена сума 84564,19 з ПДВ на запчастини.

Разом з тим, третьою особою на виконання ухвали суду по даній справі від 13.07.2020 до суду представлено аварійний сертифікат(ремонтну калькуляцію) аварійного комісара ОСОБА_5 № 98D/61/0 від 22.11.2019 згідно якого сума матеріального збитку з урахуванням фізичного зносу запчастин без ПДВ становить 22889 грн., з ПДВ 26466,80 грн., страхове відшкодування проводилось з урахуванням франшизи, згідно розрахунку(а.с.123-129)

Відповідно долученого до позову повідомлення, позивачу страховою компанією відшкодовано 26334,47 грн., за відрахуванням комісії.

Суд, з врахуванням вимог належності та допустимості доказів погоджується з наданим позивачем розрахунком відновлювального ремонту та приймає до уваги дані, зазначені наряд-заказі №0448 від 19.11.2019 СТО «СТАРТ», оскільки там зазначена вартість виконаних робіт, замінених запчастин та цей документ підтверджує розмір витрат, який понес позивач під час відновлювального ремонту внаслідок ДТП, що сталася з вини відповідача. Доказів на спростування зазначеного відповідач не надав.

У ч.1 ст.1166 ЦК передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фіз- або юрособи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з чч.1, 2 ст.1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК).

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч.3 ст.988 ЦК страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі ст.1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п.22.1 ст.22 закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1.07.2004 №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 закону «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.

При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

В оцінці обставин справи суд виходить з того, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

При цьому п.32.7 ч.1 ст.32 закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкоду, пов`язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Згідно з п.2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції, Фонду державного майна від 24.11.2003 №142/5/2092, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до п.8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

За змістом наведених положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.

Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.

Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, зумовлене передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів і агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів у зв`язку з ДТП і подальшим ремонтом. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є наслідком проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу.

Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до реальних збитків.

Відповідно до пп.8.6.1 п.8.6 методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації усіх типів КТЗ.

Підпунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»).

Таким чином, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.

Системний аналіз п.32.7 ч.1 ст.32 закону №1961-IV, ст.22, абз.3 п.3 ч.1 ст.988, стст.1166, 1187, 1194 ЦК, пп.1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Вказане також узгоджується з правовою позицією Верховного суду в постанові від 4.12.2019 по справі №359/2309/17.

Відповідно до чч.1, 2 ст.22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст.22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з замовленням-нарядом, розрахунком збитків у висновку експерта, залученого позивачем є схожими за переліком послуг та вартістю відновлювальних робіт.

Протягом судового розгляду належними та допустимими доказами відповідачем не спростована необхідність витрат на перелічені у наряд-заказі роботи та запчастини, що знаходиться в причинно-наслідковому звязку з фактом ДТП від 02.10.2019 з вини ОСОБА_2 . Клопотання щодо призначення експертизи відповідач в судовому засіданні не обґрунтував..

З урахуванням того, що цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією автомобіля марки Landrover Rangerover, д.н. НОМЕР_2 , була застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант», майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком (франшиза, втрата товарної вартості, страховий ліміт). Розмір страхового відшкодування, на підставі розрахунків страховика склав 26466,80 грн.., що і було перераховане потерпілому - позивачу та нею не заперечується.

Відповідно до наряд-заказу №0448 від 19.11.2019 вартість відновлювального ремонту автомобіля «VW PASSAT» державний номер НОМЕР_1 складається з вартості робіт та запчастин без ПДВ на запчастини та складає 61645,55 грн.

Щодо стягнення суми відшкодування без врахування ПДВ на запасні частини, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Відповідно до пп. 3.2.3 п. 3.2 ст. З Закону України «Про податок на додану вартість» операції з надання послуг із страхування особами, які мають ліцензії на здійснення страхової діяльності відповідно до закону не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість.

Враховуючи те, що страхове відшкодування сплачувалось безпосередньо на рахунок позивача, а не на рахунок СТО, позивачем не надано документів, що підтверджують проведення відновлювального ремонту на підпиємстві - платника ПДВ, тому сума непідтвердженого податку на додану вартість при розрахунку страхового відшкодування вираховується.

З огляду на наведене, ТДВ «СК «Альфа-Гарант» при визначенні суми страхового відшкодування позивачу було дотримано вимог закону у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і сплачено страхове відшкодування, яке було розраховано у порядку встановленому законодавством, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для залучення страхової компанії в якості відповідача, і таких клопотань позивачем не заявлено. на що у відзиві та запереченнях посилався відповідач. Крім того відповідач на підтвердження своєї тези, що його відповідальність була також застрахована на підставі договору про добровільне страхування не надав належних доказів. Як пояснив в суді, виплата проводилася на підставі договору про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу.

Водночас судом встановлено, що різниця між страховою виплатою та загальною сумою завданої шкоди становить 35178.75 грн. та підлягає стягненню з відповідача, виникла саме внаслідок зазначених законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Крім того, суд зазначає, що під час розгляду справи відповідачем ОСОБА_2 до суду не було надано докази щодо розміру виплаченої компенсації відшкодування шкоди внаслідок ДТП від 02.10.2019 позивачу.

Згідно вимог статей 22 та 1192 ЦК України збитками є витрати, які особа понесла або повинна понести для відновлення свого порушеного права, які визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна.

При цьому статті 22 та 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказують, що страховик відшкодовує оцінену в порядку визначену Законом шкоду, а саме витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Крім того, положення абзацу 2 пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказують, що виплата на підставі рахунку з СТО може бути проведена лише за взаємним погодженням між страховиком та потерпілим.

У відповідності до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження розміру завданої позивачу шкоди діями ОСОБА_2 в результаті вчинення ним 02.10.2019 ДТП судом приймається висновок №52С від 11.12.2019 та наряд-заказ №0448 від 19.11.2019, що є тотожніми за розрахунками, однак у рахунку СТО «Старт» міститься деталізований розрахунок вартості запчастин та відновлювальних робіт. Доказів на спростування вимог позивача щодо стягнення з нього суми шкоди на користь відповідачем ОСОБА_2 , в тому числі договору на добровільне страхування, чинного на дату ДТП, на який він посилався в судовому засіданні до суду не подано.

Таким чином, різниця між страховою виплатою та загальною сумою завданої шкоди становить 35178,75 грн.(сума з відрахуванням ПДВ на запчастини) та підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати: сплачені останнім за подачу позовної заяви судовий збір, витрати на проведення авто товарознавчого дослідження пропорційно до задоволеної частини позову (60%) в сумі 2256,72 грн. Питання щодо розподілу витрат на правову допомогу за клопотанням представника позивача, заявленим в судових дебатах під час ухвалення рішення не розглядається.

Керуючись ст.ст.4-13, 76-89, 258-273 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_5 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), третя особа: товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «АльфаГарант» (01133, м. Київ, б-р Лесі Українки, 26) про стягнення збитків заподіяних в результаті дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП суму в розмірі 35178,75 грн., у відшкодування понесених судових витрат пропорційно від задоволеної частини в сумі 2256,72 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України ( в ред. з 15.12.2017 року) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя: