Справа № 521/6332/20
Провадження № 2/521/2397/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року місто Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси

в складі: головуючого судді - Леонов О.С.,

за участю секретаря судового засідання - Філозофенко А.С.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи: Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) про виключення відомостей з актового запису, -

В С Т А Н О В И В:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи: Одеський міський відділ ДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) про виключення відомостей з актового запису.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 29.01.2014 року, Відділом РАЦС у Малиновському районі РС Одеського МУЮ, зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем. Після укладення шлюбу з відповідачем почали проживати разом. У період шлюбу у сторін народилась дитина, - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки, згідно зі ст.122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя, а також враховуючи той факт, що на час народження дитини, позивач із відповідачем перебував у шлюбі, при проведенні державної реєстрації народження ОСОБА_3 , в графі «Батько» вказано - ОСОБА_1 . Через деякий час після народження дитини, зникло порозуміння між сторонами та вони почали жити окремо, подружні відносини не підтримували, спільне господарство не вели. Так, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30.06.2015 року, прийнятого по справі №521/5337/15-ц, - шлюб, укладений 29.01.2014 року між позивачем та відповідачем - розірвано. Позивач, вважаючи, що це його дитина, спілкувався з нею, забезпечував, усім допомагав. В подальшому зв`язок між Позивачем та відповідачем, а також дитиною, - було втрачено. Зустрівшись із відповідачем та дитиною, побачив що донька зовсім на нього не схожа. Під час розмови із ОСОБА_2 остання зізналась, що ОСОБА_3 , народжена ІНФОРМАЦІЯ_2 , не донька позивача та він не є її біологічним батьком. Згодом позивач дійшов висновку, що дійсно не може бути біологічним батьком цієї дитини, оскільки на час ймовірного зачаття, в м. Одеса не знаходився.

З вищенаведеним позивачу довелось звернутись до суду, з метою захисту своїх прав та інтересів, оскільки через те, що в свідоцтві про народження дитини зазначено останнього як батька, з позивача в порядку виконання судового рішення про стягнення аліментів, провадиться стягнення грошових коштів, накладаються арешти на майно та вживаються інші заходи. У зв`язку з чим просить суд виключити відомості про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з актового запису №3111, зареєстрованого 31.03.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 04.05.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 17.06.2020 року призначено по вказаній цивільній справі судово-генетичну експертизу та зупинено провадження по справі на час проведення експертизи.

На виконання вказаної ухвали цивільну справу було передано до експертної установи Комунальної Установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» для подальшого проведення експертизи.

На виконання ухвали 26.10.2020 року цивільну справу, разом з Висновком експерта було повернуто до суду.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26.10.2020 року поновлено провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.

Сторони по справі про дату, час та місце судового засідання повідомлялись судом відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України

Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, проте подав заяву (вхід.№51093 від 25.11.2020 року) про розгляд справи за його відсутності, в якій додатково зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить суд їх задовольнити.

Відповідач в підготовче судове засідання не з`явилась, проте подала через канцелярію суду заяву (вхід.№51095 від 25.11.2020 року) в якій зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить суд розглянути справу за її відсутності.

Представник третьої особи в підготовче судове засідання не з`явився, проте через канцелярію суду надійшла заява (вхід.№ЕП-7133 від 18.05.2020 року) про розгляд справи за відсутності представника, в якій додатково зазначено, що вирішення справи залишити на розгляд суду.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання позову.

Оскільки відповідач на стадії підготовчого провадження звернувся до суду із заявою, в якій просив про визнання позовних вимог, тому суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв`язку з чим є підстави для ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення по справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

2. Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, при яких позов належить задовольнити зважаючи на такі обставини.

Виходячи з матеріалів справи, вбачається, що відповідно до копії дублікату свідоцтва про народження зареєстрованого 31.03.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №3111, ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження зареєстрованого 31.03.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №3111, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батько ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 6).

Відповідно до рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30.06.2015 року, прийнятого по справі №521/5337/15-ц, шлюб, зареєстрований 29.01.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про що зроблено актовий запис № 143 Відділом реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, - розірвано (а.с. 7-7з.в.).

Згідно наданого Комунальною Установою «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» Висновку експерта № 88 вбачається, що молекулярно-генетичним аналізом ДНК встановлено, що громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не є біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженої громадянкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

3. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права

Відповідно до ст.ст.4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з положеннями ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями122та125 Сімейного Кодексу України(частина перша статті 121 СК України).

Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини (частина перша статті 122 СК України).

Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (частина перша статті 126 СК України).

Особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей122,124,126 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження (частини перша та друга статті 136 СК України).

Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком (згідно із частиною п`ятою статті 136 СК України).

Для відмови в позові з цієї підстави в ході судового розгляду перевірці підлягають обставини чи особа, яка оспорює батьківство, знала в момент реєстрації себе батьком дитини, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати. Відповідно, з урахуванням вимог частини третьої статті 12 Цивільного процесуального Кодексу України на позивача покладається тягар доведення, що він не є біологічним батьком дитини, а відповідач у справі повинна довести належними та допустимими доказами, що позивач в момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не міг про це не знати

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 встановлено, що судам слід ураховувати, що відповідно до ст. 136 СК оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини.

До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується (згідно із частиною шостою статті 136 СК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України(частини перша-третя статті 12 ЦПК України).

Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України. Зокрема, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (частина перша статті 79 ЦПК України), а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (частина перша статті 82 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зазначив у справі «Йевремович проти Сербії», що у відповідності до статті 8 Конвенції під час розгляду скарги про встановлення батьківства, суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини («Jevremovic v. Serbia», заява № 3150/05, пункт 109, рішення Європейського суду з прав людини від 17 травня 2007 року).

Законодавством передбачено певні обов`язки батьків щодо їх дитини, а також вимогу ухвалювати судові рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, інших осіб.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша та друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII).

Отже, при вирішенні справ про оспорювання батьківства суди повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та сторін по справі.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у разі доведеності відсутності кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною, суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

За приписами частини п`ятої статті 136 СК України для відмови в позові з цієї підстави в ході судового розгляду перевірці підлягають обставини чи особа, яка оспорює батьківство, знала в момент реєстрації себе батьком дитини, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати. Відповідно, з урахуванням вимог частини третьої статті 12 ЦПК України на позивача покладається тягар доведення, що він не є біологічним батьком дитини, а відповідач у справі повинна довести належними та допустимими доказами, що позивач в момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не міг про це не знати.

Зазначений правовий висновок сформований Верховним Судом в постанові від 06 травня 2020 року у справі №641/2867/17-ц та постанові від 19 лютого 2020 року у справі №643/12302/18.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Згідно наданого Комунальною Установою «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» до суду Висновку експерта № 88 вбачається, що молекулярно-генетичним аналізом ДНК встановлено, що громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не є біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженої громадянкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення ЄСПЛ у справі "Калачова проти Російської Федерації" від 07 травня 2009 року N 3451/05, § 34, "Kalacheva V. Russian Federation").

Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ «Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні» затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Пунктом 2.13.1. «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5, зазначено, що підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька, матір дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Відповідно до п.216.4 Розділу ІІ «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5 на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

Враховуючи вище викладене у сукупності, а також, що сторони у справі визнали факт відсутності кровного споріднення між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та урахували те, що відповідачкою не було надано суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження обізнаності позивачем під час реєстрації народження дитини про відсутність кровного споріднення між ним та дитиною, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , щодо виключення з актового запису відомостей про нього, як батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до висновків ЄСПЛ у справі «Якушев проти України» («Yakushev v. Ukraine», заява № 15978/09, пункти 23, 25, 26, рішення ЄСПЛ від 04 грудня 2018 року) поза межами встановлення законності національного правового обмеження на право оскаржити своє батьківство (яке за змістом відповідає зазначеній частині п`ятій статті 136 СК України), необхідно встановити чи досягли національні суди, зокрема, апеляційний суд, важливого фактичного висновку про застосування відповідного обмеження в рамках належного, несвавільного процесу прийняття рішень. Якщо апеляційний суд скасував фактичні висновки суду першої інстанції, не посилаючись на будь-який новий доказ та не пояснивши, чому фактичні висновки суду першої інстанції були невірними, та дійшов нового висновку, який ґрунтувався на тих самих матеріалах справи та доказах, які у повному обсязі були розглянуті судом першої інстанції, то він допустив процесуальні недоліки у провадженні на національному рівні, які вказують на те, що національний суд не забезпечив повагу до приватного життя особи, до якої застосоване зазначене національне правове обмеження, на яку він має право відповідно до Конвенції. Отже, це є порушенням статті 8 Конвенції.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає, що позов обґрунтований, повністю підтверджений матеріалами справи та підлягає до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ч. 1 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, позивачем по справі повністю сплачено судовий збір, що підтверджується квитанцією долученою до матеріалів справи.

Керуючись ст.ст.12,76-82,89,109,141,206,258,263,264ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_2 ), за участю третьої особи: Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) (65039, м. Одеса, вул. Середньофонтанська, буд. 30 б) про виключення відомостей з актового запису, -задовольнити.

Виключити відомості про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з актового запису №3111, зареєстрованого 31.03.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.С. Леонов

25.11.20