ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1965/20 Справа № 210/4236/19 Суддя у 1-й інстанції - Ступак С. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Голуб О.О.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Приватне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровської області,

розглянувши у відкритому судовому засідання в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв Ігор Григорович, та Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від15 листопада 2019 року, ухваленого суддею Ступак С.В. у місті Кривому Розі,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" (надалі - ПрАТ «ІнГЗК»), Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровської області в особі Криворізького відділення про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я.

В обґрунтування позовних вимог, зазначив що впродовж 20 років працював машиністом електровоза ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», при виконанні роботи підпадав під дію загальної вібрації, показники котрої перевищували нормативні через недосконалість робочого місця, внаслідок чого, отримав професійне захворювання. Висновком МСЕК від 27.05.2013 року, йому первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності. В подальшому, стан здоров`я значно погіршився 07.04.2016 року визначено 70% втрати працездатності та встановлено другу групу інвалідності. Отримане професійне захворювання призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, в нього постійна загальна слабкість, втома, постійний стійкий больовий синдром, обмежено рух. Тому, просить суд стягнути з ПрАТ «ІнГЗК» та Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції на свою користь моральну шкоду в розмірі по 292110 гривень з кожного окремо, без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «ІнГЗК» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 160000 грн. моральної шкоди, без утримання податку з доходів фізичних осіб. Стягнуто з ПАТ Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір в сумі 1600 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду представник позивача Гузєв І.Г. подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутого на користь позивача та просить збільшити його розмір до заявленого у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості та справедливості. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано характер отриманого позивачем професійного захворювання, відсоток втрати професійної працездатності, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні йому для поліпшення стану.

Не погоджуючись із рішенням суду представник відповідача ПрАТ «ІнГЗК» посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про зменшення розміру стягнутої моральної шкоди. В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд не враховано, що позивач свідомо працював у шкідливих умовах значний час, чим сприяв виникненню професійного захворювання. Судом не встановлено факту спричинення позивачу моральної шкоди, ним не надано належних та допустимих доказів її спричинення.

У відзиві на апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровської області просить рішення суду в частині відмови ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до Управління залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, яка наполягала на задоволенні її апеляційної скарги та заперечувала проти апеляційної скарги представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Матеріалами справи і судом встановлено, що згідно записів трудової книжки позивач ОСОБА_1 тривалий час з 10.03.1992 року по 11.04.2001 року та з 22.06.2005 року по 12.12.2011 року працював на підприємстві відповідача ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (а.с. 47-58).

Рішенням ДУ « Інституту медицини праці НАМН України» від 04.12.2012 р. позивачу встановлено професійне захворювання за діагнозом: вібраційна хвороба 2 ст.(хронічна поліневрапотія верхніх і нижніх кінцівок)(а.с.14).

Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19.03.2013 року слідує, що позивачу встановлено професійне захворювання : «вібраційна хвороба другої ст. (хронічна полі невропатія верхніх та нижніх кінцівок)». До причин виникнення професійного захворювання віднесено вплив на позивача загальної вібрації 106 дБ при нормативному значенні 101 дБ; 111 дБ при нормативному значенні 107 дБ; 61 дБ при нормативному значенні 59 дБ під час роботи на підприємстві відповідача. Згідно п. 19 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19.03.2013 року до осіб, які порушили вимоги законодавства про охорону праці віднесено керівництво цеху зазначеного в п.16 даного акту в період роботи ОСОБА_1 (а.с.17-21).

Вперше, позивач пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією 27.05.2013 року, де йому визначено ступень втрати професійної працездатності 40% по вібраційній хвороби та встановлено третю групу інвалідності (а.с.10).

При повторному огляді МСЕК від 07.04.2016 року, позивачу безстроково визначено 70% ступень втрати професійної працездатності та встановлено другу групу інвалідності (а.с.12). У зв`язку з погіршенням стану здоров`я, позивач пройшов огляд МСЕК 14.05.2018 року, де йому визначено 70%ступень втрати професійної працездатності та другу групу інвалідності безстроково (а.с.13 -16).

У зв`язку із професійними захворюваннями позивач ОСОБА_1 неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні в медичних закладах, що підтверджується виписними епікризами. (а.с. 24-46)

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст.237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з втратою працездатності через отримане професійне захворювання.

Колегія суддів погоджується із висновком суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

З акту проведення розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача встановлено причину професійного захворювання позивача - робота впродовж 20 років в умовах дії загальної вібрації, показники якої перевищували нормативні, через недосконалість робочого місця, що спростовує доводи апеляційної скарги представника відповідача про відсутність вини підприємства в отриманні позивачем професійного захворювання.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки відчуває біль у суглобах, що обмежує його рух, втратив частину професійної працездатності, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання, яке завдає позивачу фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким не забезпечено надійних та безпечних умов виробничого процесу.

Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода під час його роботи на підприємстві відповідача, через недосконалість робочого місця, яке потягло за собою втрату працездатності та необхідності подальшого тривалого лікування у медичних закладах.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, судом врахований характер отриманого професійного захворювання, відсоток втрати ним професійної працездатності в розмірі вперше 40%, подальше погіршення стану здоров`я та збільшення втрати працездатності до 70% й встановлення 2 групи інвалідності, період роботи позивача на підприємстві 20 років, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, та взагалі неможливість його відновлення.

У зв`язку з чим доводи апеляційних скарг, як представника позивача так і відповідача про необґрунтованість розміру моральної шкоди колегія суддів вважає безпідставними, судом враховані при визначенні його розміру усі суттєві обставини справи.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв Ігор Григорович, та Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від15 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 січня 2020 року.

Головуючий:

Судді: