Справа № 438/1169/20
Провадження № 2/438/357/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(з а о ч н е)

01 грудня 2020 року Бориславський міський суд Львівської області у складі:

головуючого-судді Слиша А.Т.,

при секретарі судового засідання Наминанік О.С.,

за участю представника позивача Баумкетнер О.Т. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Бориславського міського суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 08.09.2020 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою судді від 28 вересня 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 було залишено без руху, надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

У строк, визначений вказаною ухвалою, позивач усунув недоліки позовної заяви, подав до суду уточнену позовну заяву про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якій просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 31 525 грн матеріальної шкоди; відшкодувати ОСОБА_2 за рахунок ОСОБА_3 судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 840,80 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1 500 грн.

В обґрунтування позову посилається на те, що 18.03.2020 о 7:25 год відповідач ОСОБА_3 , керуючи т/з Musstang МТ 150-8, д.н.з НОМЕР_1 , по вул. Івасюка у м. Борислав, виїхав на смугу зустрічного руху, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем Volvo V50 д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , в результаті чого т/з отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 11.1 ПДР і вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Вказані обставини та вина відповідача встановлені постановою Бориславського міського суду від 03.06.2020 у справі № 438/417/20. Власником т/з Musstang МТ 150-8, д.н.з НОМЕР_1 є ОСОБА_4 , дружина відповідача. Цивільна відповідальність винуватця ДТП на момент його вчинення не була застрахована. Позивач посилається на положення ст.22, 1166, 1187 ЦК України, п. 7 розділу 5 Правил надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2014 № 165, та зазначає, що системний аналіз положень законодавства дає підстави для висновку, що у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення. При цьому особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є особа, що понесла відповідні витрати. Автомобіль «Volvo» фактично відремонтований, тому розмір збитку, про відшкодування якого просить позивач, повинен визначатися як вартість затрачених на відновлювальний ремонт коштів - вартість реально витрачених матеріалів і проведених робіт. Ремонт авто здійснено ФОП ОСОБА_5 на суму 30 025 грн.

Також позивач просить покласти витрати зі сплати судового збору за подання цього позову на відповідача. Окрім цього, просить відшкодувати ОСОБА_2 за рахунок ОСОБА_3 витрати на оплату правничої допомоги, наданої йому адвокатом та безпосередньо пов`язаної із звернення до суду із зазначеним вище позовом. Між ОСОБА_2 та адвокатом Баумкетнер О.Т укладено договір про надання правничої допомоги № 6/09 від 01.09.2020. У п. 3.2 Договору сторони погодили, що вартість правничої допомоги за цим договором становить 1500 грн, на час подачі позову ОСОБА_2 оплачено 750 грн, що підтверджується актом наданих послуг № 1/09 від 02.09.2020.

Ухвалою судді від 27.10.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання позивач ОСОБА_2 не прибув, його представник - адвокат Баумкетнер О.Т. у судовому засіданні позов підтримала, дала пояснення, аналогічні змісту позовної заяви, проти ухвалення заочного рішення не заперечила.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не прибув, був належно повідомлений про дату, час і місце судового засідання; копію позовної заяви з додатками відповідач отримав, що стверджується відповідним зворотним поштовим повідомленням. Причин своєї неявки відповідач не повідомив, правом на подачу до суду відзиву на позовну заяву не скористався.

За змістом ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України).

Враховуючи неявку відповідача в судове засідання та відсутність заперечень представника позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.

Вислухавши представника позивача, дослідивши наявні матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Положеннями ч.1, ч.2 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно з ч. 1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1192 ЦК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин: з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Частиною 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» пункт 4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Судом встановлено, що 18.03.2020 о 07 год 25 хв ОСОБА_3 у м.Борислав по вул.Івасюка, керував т/з Musstang МТ 150-8, д.н.з НОМЕР_1 , виїхав на смугу зустрічного руху, в результаті чого здійснив зіткнення з т/з Volvo V50 д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , в результаті чого т/з отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 11.1 ПДР і вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Вказані обставини встановлено, зокрема, постановою Бориславського міського суду Львівської області від 03.06.2020 у справі №438/417/20, якою ОСОБА_3 визнано винним у вищевказаному правопорушенні, передбаченому ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення.

Вказана постанова відповідачем не оскаржувалась та набрала законної сили.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, доказом, що підтверджує факт завдання шкоди відповідачем, є постанова Бориславського міського суду Львівської області від 03.06.2020, яка набрала законної сили.

Відповідальність відповідача за спричинення шкоди внаслідок використання транспортного засобу «Musstang МТ 150-8», реєстраційний номер НОМЕР_1 відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не була застрахована.

Внаслідок вказаного ДТП було пошкоджено транспортний засіб «Volvo V50» д.н.з. НОМЕР_2 , який належить позивачу ОСОБА_2 на праві власності, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с.34).

Відповідно до п.1 Розділу 1 Правил надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2014 № 165: Правила регулюють взаємовідносини між замовником і виконавцем послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів, їх складових частин (систем), а також вимоги щодо контролю за відповідністю наданих послуг. Відповідно до п.1, п.7 розділу 5 вказаних Правил: порядок оплати послуг з технічного обслуговування та ремонту КТЗ визначається договором. Документами, що підтверджують надання послуги є: акт передавання-приймання КТЗ (його складових частин (систем)) після надання послуг з технічного обслуговування і ремонту; наряд-замовлення, підписаний контролером якості (з проставлянням печатки виконавця (за наявності)) та замовником; документ, що підтверджує оплату послуг; рахунок-фактура; податкова накладна (для юридичних осіб).

Судом встановлено, що пошкоджений автомобіль «Volvo V50» д.н.з. НОМЕР_2 , який належить позивачу ОСОБА_2 на праві власності, фактично відремонтований та загальна вартість ремонту склала 30 025 грн (включаючи матеріали на суму 3 925 грн, деталі на 16 980 грн та вартість робіт на 9 120 грн), яку сплатив позивач, що підтверджується актом виконаних робіт №177/27 від 15 травня 2020 року, складеним виконавцем робіт СПД ФО ОСОБА_5 (а.с.32).

Таким чином, з огляду на те, що позивачем фактично витрачено на відновлювальний ремонт автомобіля 30 025 грн, то саме на відповідача ОСОБА_3 , дії якого перебувають у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП та заподіянням матеріальної шкоди - пошкодженням автомобіля позивача, законом покладений обов`язок відшкодувати фактично понесені витрати на відновлювальний ремонт автомобіля позивача.

Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині та наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 30 025 грн вартості відновлювального ремонту автомобіля. При цьому, позов у частині стягнення ще 1500 грн майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задоволенню не підлягає, оскільки витрати позивача на вказану суму не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Відтак позов підлягає частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 грн, суд зазначає наступне.

Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.3 вказаної статті: для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір-доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Така позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16.

На підтвердження понесених позивачем судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу надано лише копію акту виконаних робіт від 02.09.2020 про те, що адвокат надав послуг з написання та подання позовної заяви на загальну суму 750 грн. Також надано копію договору про надання правничої допомоги № 06/09 від 01.09.2020. У п. 3.2 Договору сторони погодили, що вартість правничої допомоги за цим Договором становить 1 500 грн.

При цьому у суду відсутні будь-які документальні підтвердження фактичної оплати правничої допомоги позивачем та розміру таких витрат. Враховуючи вищевикладене, суд вважає безпідставною та необґрунтованою вимогу щодо стягнення витрат за правничу допомогу, а тому така вимога задоволенню не підлягає.

На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути судові витрати зі сплати судового збору в сумі 800,86 грн, що були сплачені позивачем при зверненні з вказаним позовом до суду, тобто пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 354 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий, місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 , майнову шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 30 025 (тридцять тисяч двадцять п`ять) гривень.

У задоволенні решти частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , судовий збір у розмірі 800 гривень 86 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається позивачем до Львівського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07 грудня 2020 року.

Головуючий суддя А.Т.Слиш