Номер справи 623/3074/19
Номер провадження 2/623/86/2020
РІШЕННЯ

іменем України

13 січня 2020 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

в складі: головуючого - судді Винниченка П.П.

з участю: секретаря - Ардашевої Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізюмі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділ в натурі частки у праві спільної власності та визнання права власності на майно,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 звернувся до суду з зазначеним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділ в натурі частки у праві спільної власності та визнання права власності на майно. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідно до рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 29 березня 2017 року по справі № 623/495/17 було визнано за ОСОБА_1 право власності на 9/500 частин цілого комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до експертного висновку про технічний стан будівельних конструкцій нежитлового приміщення, наданого експертом Геріч В.І. можливо виділити в єдиний об`єкт спірні приміщення та експлуатувати їх самостійно та незалежно. Також вказані приміщення фактично є виділеними і використовуються самостійно. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Ізюмської міської ради № 0555 від 26 червня 2019 року присвоєно спірним об`єктам нерухомості нову адресу: АДРЕСА_1 .

Просить суд виділити 9/500 часток нежитлової будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , які належать йому на праві власності в окремий інвентаризаційний об`єкт; визнати за ним право власності на окремий інвентаризаційний об`єкт, нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 ; правовстановлюючі документи на 9/500 часток нежитлової будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , які йому належать, визнати такими, що втратили чинність.

До судового засідання позивач не з`явився, його представник надав письмову заяву, в якій просив справу розглянути без участі позивача та його представника. Заявлені вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідачі належним чином повідомлялися про дату, час і місце судового засідання, про що свідчать рекомендовані поштові повідомлення про повернення викликів суду з поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання», у судові засідання не з`явилися, без повідомлення причин, відзив на позов не надавали.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Таким чином, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається.

У відповідності до ч. 2 ст. 364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим.

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України).

Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (ч. 1 ст. 183).

Із копії рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 29 березня 2017 року по справі № 623/495/17 вбачається, що ОСОБА_1 належать 9/500 часток нежитлової будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Із рішення Виконавчого комітету Ізюмської міської ради № 0555 від 26 червня 2019 року вбачається можливість присвоєння нової адреси: АДРЕСА_1 , 9 /500 часткам нежитлових приміщень, що належать ОСОБА_1 .

Відповідно до положень ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частиною першою ст. 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку ст. 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при цьому власнику, що виділяється, та власнику, що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого співвласника, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1117 від 08 грудня 2010 року "Про Ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них".

Порядок проведення таких робіт та розрахунок часток визначається Інструкцією щодо Проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом МЖКГ України від 18 червня 2007 року № 55.

Статтею 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Для виділу частки із спільного нерухомого майна повинна бути технічна можливість. Насамперед це означає, що частка яка виділяється повинна бути реально окремим об`єктом нерухомого майна. При цьому частка яка залишається у іншого власника (власників) має також бути окремим об`єктом нерухомого майна в розумінні ст. 181 ЦК України, тобто, з певної точки зору при будь-якому виділі частки з нерухомості, завжди відбувається поділ цієї нерухомості на два самостійних об`єкта.

Для цього у справі проводяться будівельно-технічні та земельно-технічні експертизи. Для позитивного висновку експертизи частки співвласників повинні бути ізольовані один від одного, мати окремі виходи, окремі системи водопостачання, водовідведення, опалення, тощо. Поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна повинен відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами. Кількість та розміри виходів повинні відповідати вимогам будівельних норм за видами будинків та споруд. Якщо при поділі відбувається реконструкція та необхідно додержуватися вимог ДБН та санітарних правил.

Із копії експертного висновку про технічний стан будівельних конструкцій нежитлового приміщення та можливості виділення 9/500 частини нежитлової будівлі під літ. «И» в одну цілу частину власності, за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що загальне архітектурно-будівельне вирішення розглядаємих приміщень (з точки зору механічного впливу, взаємних навантажень, прокладених інженерних комунікацій, вільного доступу, евакуаційних шляхів, можливості ремонту та експлуатації тощо) можливо виділити в єдиний об`єкт (єдину частину) та експлуатувати даний об`єкт самостійно і незалежно від будівлі в цілому.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, законні та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 77, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Виділити 9/500 часток нежитлових приміщень, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 в окремий інвентаризаційний об`єкт.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на окремий інвентаризаційний об`єкт, нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 .

Правовстановлюючі документи на 9/500 часток нежитлових приміщень, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 , визнати такими, що втратили чинність.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Головуючий суддя П. П. Винниченко