Справа № 570/5909/19
Номер провадження 2-п/570/19/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року
Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю:

секретаря судового засідання Беднарчук Г.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне заяву ОСОБА_1 про заочного рішенняРівненського районного суду Рівненської області від 03 вересня 2020 року, -

в с т а н о в и в:

20.12.2019 року позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що відповідач отримав у позивачки в борг грошові кошти, на підтвердження чого було укладено договір позики грошей. Згідно умов договору відповідач зобов`язувався повернути суму позики до 25 грудня 2016 року. Однак відповідач не виконував покладені на нього зобов`язання, грошові кошти не повернув. Тому позивачка звернулася до суду, просила суд постановити рішення про стягнення з відповідача боргу за договором позики у загальному розмірі 26 719, 87 грн. (сума основного боргу 16 000 грн., три відсотки річних 1420, 90 грн., інфляційні втрати 4016 грн., відсотки 5481, 04 грн.).

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 03 вересня 2020 року року (в порядку спрощеного позовного провадження та в порядку заочного розгляду) було частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість згідно договору від 09 лютого 2016 року: 16 000 грн. (сума основного боргу), 1420, 90 грн. (3% річних), 4016 грн. (інфляційні втрати), 2920,52 грн. (відсотки); та 768 грн. 40 коп. судових витрат (сплата судового збору), а всього 25 125 грн. 82 коп. У задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовлено.

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 03.09.2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування заяви зазначає, що він не знав про існування вищезазначеної цивільної справи та не міг з`явитися до суду на розгляд справи з огляду на те, що перебував за кордоном. Крім того зазначає, що він отримав копію рішення суду 15.10.2020 р. і в той же день звернувся із заявою про ознайомлення з матеріалами справи та за правовою допомогою, і у подальшому подав заяву про перегляд заочного рішення суду.

З огляду на те, що ОСОБА_1 перебував за межами України, не зміг подати заяву про перегляд заочного рішення суду у визначений ЦПК України строк, тому просив суд поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду та скасувати заочне рішення суду.

ОСОБА_2 подала до суду відзив, відповідно до якого щодо скасування заочного рішення суду заперечила. Пояснила, що відповідач перебував в Україні 3 місяці та мав можливість з`явитись до суду для розгялду даної цивільної справи. Окрім того, його доводи на скасування рішення суду не заслуговують на увагу. Відтак просить залишити без задоволення заяву відповідача.

В судове засідання сторони не з`явилися.

За положеннями ЦПК України неявка учасників на розгляд справи про перегляд заочного рішення суду не є перешкодою для розгляду справи.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 28.10.2020 року ОСОБА_1 було поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Рівненського районного суду від 03.09.2020 року у справі №570/5909/19.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що заяву про перегляд заочного рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 03.09.2020 року слід залишити без задоволення.

Заочне провадження відповідно до ЦПК України є особливим порядком розгляду та вирішення цивільної справи за відсутності відповідача, належним чином повідомленого про час та місце судового розгляду, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, або зазначені ним причини визнані неповажними, та якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, з ухваленням заочного рішення.

Таким чином, заочне провадження є додатковою гарантією позивачеві від зловживання відповідачем процесуальними правами, усунення причин затягування процесу, дотримання судами строків розгляду справи.

У відповідності з ч.1 ст.288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Скасування заочного рішення суду можливе за двох умов, однією з яких є поважність причини неявки в судове засідання, про які відповідач не зміг завчасно повідомити. Так, поважними причинами неявки можуть бути хвороба, тривале відрядження, інші обставини, що об`єктивно перешкоджають явці до судового засідання, які, безумовно, повинні бути підтверджені документально відповідними доказами, тобто, повинні додаватися до заяви про перегляд заочного рішення. Крім того, відповідач має подати документи, що свідчать про неможливість повідомити суд про причини неявки у судове засідання.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем вказаних вимог про обґрунтування підстав для скасування заочного рішення у сукупності визначених у ч.1 ст.288 ЦПК України наведено не було.
Зокрема, в обґрунтування заяви про скасування заочного рішення суду ОСОБА_1 покликається на ту обставину, що він перебував за кордоном після проходження строкової військові служби та не міг знати про існування цивільної справи.
Водночас, всупереч зазначеному до матеріалів заяви про скасування заочного рішення, було додано копію військово квитка ОСОБА_1 , з якого вбачається, що останній був звільнений в запас на підставі Указу Президента України №13/2020 від 16.01.2020 та виключений зі списків військової частини з 15.04.2020 року на підставі начальника штабу від 15.04.2020 року.
Крім того, як вбачається з копії паспорту ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , останній вибув з України на територію Республіки Польща через пункт пропуску Ягодин-Дорогуськ 13.07.2020 року та повернувся на території України 01.10.2020 року через пункт пропуску Хрубешув-Володимир-Волинський.
З наведеного слідує, що ОСОБА_1 в період з 15.04.2020 року (виключення зі списків військової частини) по 13.07.2020 року (виїзд за кордон) мав можливість дізнатись про існування даної цивільної справи та мав можливість прийняти участь у її розгляді.

Згідно з положеннями ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Так, ОСОБА_1 був належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду даної цивільної справи на офіційному сайті Судова влада. Така інформація є відкритою, загальнодоступною та зрозумілою; і при бажанні відповідач мав можливість отримати інформацію про дату і час розгляду справи.

Окрім цього, ОСОБА_1 мав змогу дізнатися про час слухання справи не лише з виклику до суду через направлення судової повістки, але й зателефонувавши до канцелярії суду; таку інформацію можливо отримати з інтернет- сторінки суду.

Дотримання судами процесуального законодавства при ухваленні та перегляді заочного рішення є визначальним з точки зору виконання інститутом заочного провадження своєї мети - сприяти ефективному та оперативному здійсненню правосуддя.

За положеннями ст. 288 ЦПК України, для задоволення заяви про скасування заочного рішення відповідач повинен був ще й надати суду докази, на які він би посилався, що мали б істотне значення для правильного вирішення справи.

Отже, відповідач також повинен вказати на докази, якими обґрунтовуються заперечення проти вимог позивача. При цьому, заочне рішення підлягає скасуванню, тільки якщо докази, на які посилається відповідач, мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Таким чином, не може бути підставою для скасування заочного рішення посилання відповідача на докази, які були у справі, оскільки вони вже були оцінені судом при ухваленні заочного рішення. Для скасування заочного рішення потрібно, щоб докази були новими (не досліджувались судом при ухваленні заочного рішення) та мали істотне значення для правильного вирішення справи.

Інші наведені відповідачем у вказаній заяві про скасування заочного рішення обставини для скасування заочного рішення не впливають на зміст оскаржуваного судового рішення та не є такими, які б не були враховані і досліджені судом при розгляді справи по суті раніше.

Зокрема, судом було стягнуто заборгованість з врахуванням перевірки правильності проведення розрахунків позивачкою, в межах розрахунку відсотків, з якими суд не погодився, було проведено власний розрахунок.
Варто зауважити, що відповідачем альтернативних розрахунків суду надано не було.
Строки звернення до суду позивачка не пропустила, оскільки звернулася з позовом 18.12.2019 року (дата поштового відправлення), а трирічний строк позовної давності спливав 25.12.2019 року.
Розписку від імені позивачки про те, що їй були повернуті грошові кошти, відповідач не наддав.
Отже, відповідач не надав суду нові докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, як того вимагають положення ст. 288 ЦПК України.

Європейській Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, в тому числі щодо України, констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. п.46 рішення у справі «Устименко проти України», п.п.51,52 рішення у справі «Рябих проти Росії», п.31 рішення у справі «Марушин проти Росії», п.61 рішення у справі «Брумареску проти Румунії»).

Зважаючи на наведене суд дійшов висновку, що відповідач домагається перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

У результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд відповідно до ч. 3 ст. 287 ЦПК України постановляє ухвалу, в якій може реалізувати одне з таких повноважень: залишити заяву без задоволення; скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

При розгляді заяви про перегляд заочного рішення не були встановлені підстави для її задоволення.

Керуючись ст. 259, п.1 ч. 3 ст. 287 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 про заочного рішенняРівненського районного суду Рівненської області від 03 вересня 2020 року - залишити без задоволення.

Оскільки заяву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення, то заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України - апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня проголошення, або безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: Красовський О.О.

Повний текст судового рішення складено 04.12.2020 року