Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Тимощука О.Я.
при секретарі Рибачик О.А.,
провівши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне заочний розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину,-
ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області по справі № 2-1025/09 від 25.02.2009 року відповідача позбавлено батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 було змінено прізвище дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на « ОСОБА_4 ».

Вказує, що на сьогоднішній день спосіб стягнення аліментів на доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до рішення Рівненського міського суду Рівненської області по справі № 2-10653/04 від 04.11.2004 року не є ефективним способом утримання дитини відповідачем, оскільки останній немає офіційного працевлаштування та офіційного доходу, самостійно не виявляє бажання в утриманні дитини.

Анастасії нині 15 років та вона навчається в 10-В класі в КЗ «Рівненський обласний науковий ліцей-інтернат ІІ-ІІІ ступенів» РОР.

Дитина постійно потребує книг, канцтоварів, техніки та додаткових навчальних матеріалів для успішного навчання, готується до вступу у вищий навчальний заклад, у зв`язку з чим додатково займається з репетиторами.

Крім того, дитина потребує одягу, харчування, належних умов проживання, коли хворіє лікування, кишенькових грошей. Просить суд змінити спосіб стягнення аліментів і стягувати щомісячно з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на її користь на утримання доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 половину додаткових витрат, що були понесені на дитину станом на 31.10.2019 року в розмірі 47 358,71 грн.

Позивачка та її представник адвокат Савонік Н.І. в судове засідання не з`явилися, повідомлялися про час та дату розгляду справи належним чином.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився повторно, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином, причину неявки суд не повідомив. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Дослідивши в судовому засіданні надані письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області по справі № 2-3102/05 від 10 березня 2005 року шлюб між сторонами розірвано, неповнолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено на проживання, утримання та виховання з матір`ю (а.с. 14).

19 квітня 2005 року позивач отримала свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , відповідно до якого її прізвище було змінене на « ОСОБА_4 » (а.с. 15).

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області по справі № 2-10653/04 від 04 листопада 2004 року стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 15.10.2004 року і до повноліття дитини (а.с. 16).

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області по справі № 2-1025/09 від 25 лютого 2009 року відповідача - ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав відносно неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 18).

ІНФОРМАЦІЯ_3 було змінено прізвище дитини - ОСОБА_3 на « ОСОБА_4 », що підтверджується витягом № 5 від 20.04.2016 року (а.с. 19).

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Спосіб стягнення аліментів визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось з них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Такий висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13.

Враховуючи вищевикладене та виходячи із засад справедливості та захисту прав дитини, суд вважає необхідним змінити спосіб стягнення аліментів, встановлений вищевказаним рішенням суду, шляхом стягнення аліментів в твердій грошовій сумі та збільшення розміру аліментів на утримання доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до розміру 2 000 грн., але не менше але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи розмір аліментів в 2 000 грн. суд виходив з того, що позивачка не надала доказів, що відповідач спроможний сплачувати аліменти в запропонованому розмірі.

Щодо стягнення додаткових витрат на дитину слід зазначити наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин належить до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Згідно з ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17, а також у постанові Верховного суду від 21 лютого 2018 року у справі № 127/16614/15-ц.

Оцінивши докази, що були надані позивачкою на підтвердження понесених додаткових витрат на дитину, суд приходить до висновку, що дані позовні вимоги підлягаються задоволенню частково у розмірі 30 431 грн. 50 коп.

Суд вважає, що дана сума є підтверджена належними доказами та становить половину підтверджених витрат, що викликані особливими обставинами та дійсно були понесені ОСОБА_7 на розвиток здібностей доньки ОСОБА_8 , лікування хвороб дитини.

Щодо витрат понесених за полісом страхування життя № JU0047354, укладеним на користь ОСОБА_8 , а також витрати на оплату щорічних страхових внесків, суд вважає, що дані витрати не є додатковими витратами на дитину в розумінні ст. 185 СК України.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору і доказів на підтвердження цих обставин.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Аналізуючи наведені норми, суд приходить до висновку, що судові витрати необхідно стягнути з відповідача.

Керуючись ст. 141, 150-151, 166, 180-185, 192СК України, ст. ст. 7, 10, 76, 141, 244-245, 280-282 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину задовольнити частково.

Змінити спосіб стягнення аліментів шляхом їх збільшення, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 листопада 2004 року в розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно та стягувати починаючи з дня набрання рішенням законної сили з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 виданий Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області від 05.08.1996 року) на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 2 000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 виданий Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області від 05.08.1996 року) на користь ОСОБА_1 на утримання доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 половину додаткових витрат, що були понесені на дитину станом на 31.10.2019 року у сумі 30 431 (тридцять тисяч чотириста тридцять одна) грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 виданий Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області від 05.08.1996 року) в прибуток держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Виконавчий лист, виданий на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 листопада 2004 року № 2-10653/04 про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 15.10.2004 року і до повноліття дитини - відкликати.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Рівненського апеляцiйного суду через Рiвненський мiський суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Рівненського

міського суду О.Я. Тимощук