Справа № 450/4127/20 Провадження № 2-з/450/6/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року суддя Пустомитівського районного суду Львівської області розглянувши заяву законного представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 від 30.11.2020 року про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви,-

встановив:

суб`єкт звернення просить заборонити відчуження об`єктів спору квартири за адресою АДРЕСА_1 ; житлового будинку площею 300, 3 кв.м. по АДРЕСА_2 та земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0, 1054 га, кадастровий № :01:002:0219 в с. Оброшино, Пустомитівського району, Львівської області.

Заяву мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , бабця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Син ОСОБА_3 - батько ОСОБА_1 - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після смерті ОСОБА_3 . Сьомою Львівською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №61222839 (у нотаріуса №219/2017). Як повідомила нотаріальна контора листом, спадкоємцями до майна спадкодавця є ОСОБА_1 , онука спадкодавця, ОСОБА_5 , дочка спадкодавця, та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , внук спадкодавця, син ОСОБА_4 від іншого шлюбу. Після смерті ОСОБА_3 залишилося таке спадкове майно : квартира за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок АДРЕСА_2 ; земельна ділянка для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд площею 0,1054 га, кадастровий номер :01:002:0219 в с. Оброщино Пустомитівського району Львівської області, на якій розташований цей будинок. Усі троє спадкоємців оформили свої спадкові права на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд площею 0,1054 га, кадастровий номер :01:002:0219 в с. Оброщино Пустомитівського району Львівської області, що стверджується свідоцтвом про право на спадщину та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно додаються. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 березня 2019 року було визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_6 в порядку спадкування право власності на житловий будинок площею 300,3 кв.м. на АДРЕСА_2 по 1/4 ідеальній частині житлового будинку. На рішення суду заявник та ОСОБА_6 зареєстрували право власності на 1/4 ідеальні частки на житловий будинок площею 300,3 кв.м. на АДРЕСА_2 . Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 травня 2020 року було визнано за ОСОБА_5 в порядку спадкування право власності на 1/2 ідеальну частину житлового будинку площею 300,3 кв.м. на АДРЕСА_2 . Заявник та мати ОСОБА_6 через представників вступили у переговори з відповідачем, яка фактично володіє усіма об`єктами спадкування, про подальшу долю спадкового майна, однак відповідач постійно ухиляється від вирішення подальшої долі цього спадкового майна. Вирішенням наявної ситуації щодо спадкового майна, належного на праві спільної часткової власності 3-ом спадкоємцям, вважає поділ цього нерухомого майна між спадкоємцями в натурі. Приводом звернення до суду із вищезгаданим позовом є небажання одного з спадкоємців - відповідача вирішити долю спільного спадкового нерухомого майна. Отримавши позовну заяву та ухвалу суду про відкриття провадження у справі за вищезгаданим позовом, відповідач може переоформити право власності на належні їй об`єкти спору шляхом оформлення договору дарування іншим особам, цим самим знівелювавши суть вищезгаданої справи та залишивши спірне питання проблемним на тривалий час, а це може завдати матеріальної шкоди правам та інтересам позивача.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, ч. 2 ст. 247 ЦПК України сторони у судове засідання не викликалися, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Виходячи з засад диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Окрім того, згідно положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що слід застосовувати і при розгляді заяви про забезпечення позову.

За змістом ст. 152 ЦПК України заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, учасників процесу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позивач просить заборонити відчуження об`єктів нерухомого майна, квартири за адресою АДРЕСА_1 ; житлового будинку площею 300, 3 кв.м. по АДРЕСА_2 та земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0, 1054 га, кадастровий № :01:002:0219 в с. Оброшино, Пустомитівського району, Львівської області, що за покликанням заявника є спільною частковою власністю ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25 травня 2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Достатньо обгрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі №922/4587/13.

Отже, підставою для забезпечення позову є те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Однак проаналізувавши заяву позивача, судом встановлено, що таке не містить достатнього обгрунтування вжиття забезпечення позовних вимог та даних про те, що ОСОБА_5 має намір відчужити вказане майно, що в подальшому може утруднити виконання рішення суду, а саме по собі пред`явлення позовних вимог (через 10 днів) до відповідача про поділ нерухомого майна, не є підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Окрім того у матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують кому на праві власності належить спірне майно, на момент розгляду заяви про забезпечення позову.

Тому враховуючи вищенаведене, суд вважає, що в задоволенні заяви про забезпечення позову, слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 153, 154, 247, 260, 261, 263 ЦПК України, суддя,-

постановив :

в задоволенні заяви законного представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 від 30.11.2020 року про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви,- відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після підписання її суддею.

Ухвала може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15 - денний строк з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається через Пустомитівський районний суд Львівської області або безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

СуддяН. Б. Добош