Дата документу 01.10.2020
Справа № 334/7501/19
Провадження № 2/334/1442/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року

Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Гнатюка О.М.

при секретарі Алєйніковій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення порядку користування житлом,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення порядку користування житлом.

Позов обґрунтований тим, що позивачу та відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності належить трикімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачам належить по 1/8 частці зазначеної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 02.04.2003 року, виданого Ленінською районною адміністрацією Запорізької міської ради.

Позивачу на підставі вказаного свідоцтва також належить 3/8 частки вищезазначеної квартири на підставі вказаного свідоцтва та договору дарування від 24.01.2019, засвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Банковською Ю.В.

ОСОБА_6 , що зазначена співвласником квартири, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до свідоцтва про смерть.

Згідно з технічним паспортом, виготовленим Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації станом 04.01.2003 р., спірна квартира є трикімнатною, житлова площа - 39,1 кв.м., у тому числі 1-а кімната 10,2 кв.м., 2-а кімната - 14,3 кв.м., 3-я кімната - 14,6 кв.м., кухня-6,3 кв.м., вбиральня - 0,9 кв.м., ванна кімната-2,2 кв.м., коридор-7,1; 5,2 кв.м., балкон 0,86 кв.м. Загальна площа квартири - 61,66 кв.м. Кімнати в квартирі ізольовані.

Позивач та відповідачі не можуть знайти домовленості у користуванні квартирою.

На даний час у сторін по справі склалися конфліктні відносини та непорозуміння щодо порядку користування та утримання спільного помешкання, в тому числі, з приводу оплати комунальних послуг.

Позивач просить встановити порядок користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , виділивши у її користування житлову кімнату №2, житловою площею 14,3 кв.м. У спільному користуванні відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 залишити житлові кімнату № НОМЕР_2 , площею 10,2 кв.м, та кімнату № НОМЕР_3 , площею 14,6 м.кв. Кухню площею 6,3 кв.м., вбиральню площею 0,9 кв.м., ванну кімнату площею 2,2 кв.м., коридор площею 7,1;5,2 кв.м., балкон площею 0,86 кв.м. залишити в загальному користуванні.

Позивач в судове засідання не з`явилася. Представник позивача надала заяву про слухання справи за відсутності позивача та представника.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, повідомлялися про час та місце розгляду справи. В справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, тому суд ухвалив на підставі ст. 280 ЦПК України розглянути справу заочно.

Дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 02.04.2003 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 ,, ОСОБА_5 , ОСОБА_1 по 1/8 частині за кожним.

Згідно з договором дарування від 24.01.2019 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подарували ОСОБА_1 (позивачці) по 1/8 частки спірної квартири, з урахуванням чого позивачці належить 3/8 частки вказаної квартири.

Вказана квартира належить сторонам у справі на праві спільної часткової власності.

Згідно з технічним паспортом, виготовленим Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації станом 04.01.2003 р., спірна квартира є трикімнатною, житлова площа - 39,1 кв.м., у тому числі 1-а кімната 10,2 кв.м., 2-а кімната - 14,3 кв.м., 3-я кімната - 14,6 кв.м., кухня-6,3 кв.м., вбиральня - 0,9 кв.м., ванна кімната-2,2 кв.м., коридор-7,1; 5,2 кв.м., балкон 0,86 кв.м. Загальна площа квартири - 61,66 кв.м. Кімнати в квартирі ізольовані.

Кімната розміром 14,3 кв,м. є окремою. Кімнати розміром 14,6 кв.м. та 10,2 кв.м. є також окремими.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Наполягаючи на задоволенні позову позивач посилається на те, що з відповідачами склались неприязні стосунки, через які вони у добровільному порядку визначити порядок користування жилими кімнатами спірної квартири та підсобними приміщеннями не можуть.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено уст. 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Таким чином, установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них.

Відповідно до вимог ст. 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Пунктом 14 Постанови Пленуму ВС України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 зроблено висновок, що стаття 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Встановивши, що співвласники не досягли згоди щодо порядку користування спільним майном, запропонований позивачем порядок користування квартирою відповідає інтересам всіх її співвласників та не змінює розміру їх часток у праві власності на житло, суд вважає можливим встановити порядок користування житловими приміщеннями в квартирі відповідно до заявлених вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати в сумі 768,40 грн.

Керуючись ст. ст. 9, 10, 12, 18, 76-79, 89, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, 321, 358, 383, 391 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення порядку користування квартирою - задовольнити.

Встановити порядок користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , виділивши у користування ОСОБА_1 житлову кімнату №2, житловою площею 14,3 кв.м.

У спільному користуванні відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 залишити житлові кімнату № НОМЕР_2 , площею 10,2 кв.м, та кімнату № НОМЕР_3 , площею 14,6 м.кв.

Кухню площею 6,3 кв.м., вбиральню площею 0,9 кв.м., ванну кімнату площею 2,2 кв.м., коридор площею 7,1;5,2 кв.м., балкон площею 0,86 кв.м. залишити в загальному користуванні.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі по 192,10 грн. з кожного

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.М. Гнатюк