Житомирський апеляційний суд
Справа №274/7957/19 Головуючий у 1-й інст. Корбут В. В.
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м.Житомирі цивільну справу №274/7957/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 08 липня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Корбут В.В. в м.Бердичеві,

в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути на його користь з ОСОБА_2 борг у розмірі 25 000 грн. Зазначав, що 21.08.2019 відповідачем від нього було отримано у позику грошові кошти в сумі 25 000 грн. На підтвердження факту укладання договору позики та отримання коштів відповідачем видано розписку, в якій вказано строк повернення позики до до 21.11.2019, однак ОСОБА_2 кошти у зазначений строк не повернув.

Заочним рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 08 липня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 25 000 грн та у якості відшкодування судових витрат 768 грн 40 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати рішення суду, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Зокрема вказує, що його не було належним чином повідомлено про дату судового засідання. Надана позивачем суду розписка складена ним не за наслідками отримання грошей у позику, а під впливом інших обставин. Фактично договір позики не укладався.

У відзиві представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до розписки від 21.08.2019 ОСОБА_2 отримав у позику від ОСОБА_1 кошти у розмірі 25 000 грн., які зобов`язався повернути до 21.11.2019 року. Дана розписка відповідачем не оспорювалася.

Вказані кошти у визначений договором строк повернуто не було.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмовавід зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18), у постанові Верховного Суду від 16 січня 2020 року у справі № 761/45701/16-ц (провадження № 61-11280св18).

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановивши, що між сторонами виникли правовідносини з договору позики, умови якого ОСОБА_2 не виконав, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за цим договором.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що попри наявну у справі розписку, він коштів від позивача не отримував, розписка складена під впливом інших обставин, а саме скоєння ДТП, в результаті якого був пошкоджений автомобіль позивача. Однак, письмова форма договору позики є доказом не лише факту укладання договору, а факту передачі грошової суми позичальнику. Встановлено, що дана розписка свідчить про позику коштів в сумі 25 000 грн та містить всі ознаки договору позики. В розписці відсутні посилання на те, що відповідач зобов`язується виплатити ОСОБА_1 кошти в сумі 25 000 грн на відновлення пошкодженого автомобіля внаслідок ДТП.

Разом з тим, відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Аналіз змісту апеляційної скарги ОСОБА_2 свідчить, що останній посилався на неповідомлення його належним чином про дату, час і місце судового засідання судом першої інстанції.

Оскільки, судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, у зв`язку із неповідомленням ОСОБА_2 про дату, час і місце розгляду справи, а останній обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог заявлених позивачем до ОСОБА_2 .

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 08 липня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішеня.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 25 000 грн та 768 грн 40 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий Судді