Провадження №2/337/1747/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2020 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Сидорової М.В.

за участю секретаря Сабліної А.А.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020р. від Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк», Банк) до суду надійшов вказаний позов, який позивач мотивує тим, що 25.08.2010р. між ним та відповідачем шляхом підписання останнім Заяви було укладено договір про надання банківських послуг, відповідно до умов якого Банк надав, а відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та погодився із тим, що Банк має право у будь-який час змінити кредитний ліміт. Позивач вказує, що свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі згідно з договором, але відповідач, в свою чергу, не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, у зв`язку з чим станом на 14.06.2020р. утворилась заборгованість за вказаним договором в загальній сумі 61749,87 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 44776,48 грн., в т.ч. заборгованості за простроченим тілом кредиту - 44776,48грн., заборгованості за простроченими відсотками -16973,39 грн.

Просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2102,00 грн.

Ухвалою суду від 10.09.2020р. відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні з викликом сторін.

20.10.2020р. від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому він позовні вимоги не визнав повністю та зазначив, що позивач не надав суду доказів на підтвердження укладання з ним кредитного договору із погодженням усіх істотних його умов. Додана до позову копія Заяви-анкети позичальника не містить відомостей про отримання ним кредитної картки, суми кредитних коштів, погодженого розміру процентів та строку повернення кредиту, що є істотними умовами кредитного договору. Додані до позову Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Умови та правила надання банківських послуг не містять його підпису, тому не можуть вважатися складовою кредитного договору. Позовна заява не містить відомостей про фактичний розмір отриманих ним кредитних коштів. Оскільки між Банком та ним не було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов кредитного договору, то підстави вважати доведеним факт укладання між сторонами кредитного договору та виникнення у них відповідних прав та обов`язків немає. Доданий до позову розрахунок заборгованості виконаний представником Банку в односторонньому порядку, не погоджений з відповідачем, фактично є аналітичним документом Банку, у зв`язку з чим є неналежним та недопустимим доказом. Позивачем безпідставно змінювалась відсоткова ставка. Кредитний ліміт на банківську карту був встановлений у розмірі 15000грн. , в той час коли заборгованість за тілом кредиту позивач зазначає в розмірі 44776,48грн. Виписка з банківського рахунку не може вважатись належним доказом укладання кредитного договору на визначених сторонами умовах. Також заявляє про необхідність застосування строку позовної давності, оскільки відповідно до виписки з карткового рахунку на який було встановлено кредитний ліміт 15000,00грн., строк дії зазначеної картки визначений до 07/16. Таким чином позивач пропустив трирічний строк позовної давності. Просить в позові відмовити повністю.

05.11.2020р. до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому позивач свої позовні вимоги підтримав повністю та додатково зазначив, що факт укладання договору про надання банківських послуг між сторонами підтверджується особисто підписаною відповідачем Заявою, відповідно до якої він ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Підписанням Заяви відповідач підтвердив той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування та погодився з ними. Виконання договору сторонами підтверджується випискою по рахунку, яка містить інформацію про використання кредитного ліміту, часткову сплату відповідачем кредитних коштів та відсотків. Під час укладання договору процентна ставка становила 2,5% на місяць (30% на рік), яка в подальшому змінювалась відповідно до наказів Банку. У разі незгоди позичальника з такими змінами, він мав право подати Банку письмову заяву про розірвання договору та погасити заборгованість. Виписка по рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані. Щодо строку позовної давності, то згідно доданої до позову довідки про видані картки зі строком їх дії, відповідач на даний час користується кредитною карткою зі строком дії 08/2023, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду в межах 3-річного строку давності. Просить позов задовольнити.

01.12.2020р. від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь представника позивача на його відзив на позовну заяву в яких він посилається на обставини, аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Представник позивача в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь позивача на його відзив. Наполягав на тому, що він не був ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг ПриватБанку та тарифами Банку, зокрема з розміром відсотків за користування кредитними коштами. Вважає, що він не має заборгованості перед Банком, оскільки вніс достатньо коштів на картку, щоб повернути усі отримані від Банку кошти. Просить в позові відмовити.

Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню за такими підставами.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ст.3,6,627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістомст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики.

Так, згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно з ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Судом встановлено, що 25.08.2010р. відповідач ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із Анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

В Анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що вона разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (арк.22).

Також зазначено, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua, позичальник зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку.

Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» без номера та дати Банк видав відповідачу ОСОБА_1 такі банківські картки: 25.08.2010р. - № НОМЕР_1 зі строком дії до 01/14, 15.10.2012р. - № НОМЕР_2 зі строком дії до 07/16, 16.03.2016р. - № НОМЕР_3 зі строком дії до 05/19, 27.05.2019р. № НОМЕР_4 зі строком дії до 04/23, 11.12.2019р. № НОМЕР_5 зі строком дії до 08/23 (арк.20).

15.10.2012р. на банківську картку № НОМЕР_2 Банком було встановлено кредитний ліміт в розмірі 15000,00 грн., 12.07.2019р. ліміт зменшено до 0,00 грн. (арк.21).

Згідно з наданими Банком розрахунком заборгованості станом на 14.06.2020р. та випискою по рахунку станом на 01.06.2020р., заборгованість відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 25.08.2010р. становить в загальній сумі 61749,87 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 44776,48 грн., в т.ч. заборгованості за простроченим тілом кредиту - 44776,48 грн., заборгованості за простроченими відсотками -16973,39 грн. (а.с. 4-11, 12-19).

Відповідно до ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог Банку до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В даному випадку суд виходить з того, що в Анкеті-заяві від 25.08.2010р. не зазначений розмір кредитних коштів, порядок та строки повернення кредиту, розмір процентів за користування ним, не встановлена відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання.

На обґрунтування позовних вимог до позовної заяви позивач додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010р., вказуючи, що ці документи разом із Заявою відповідача становлять Договір про надання банківських послуг, який є договором приєднання і який було укладено між сторонами.

При цьому, додана до позовної заяви Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 25.08.2010р., яка підписана відповідачем, що ним не оспорюється, містить відомості про те, що відповідач мав намір отримати платіжну картку кредитка «Універсальна», а за доданим до позову Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна», який відповідачем не підписаний, існує чотири її види з різними умовами кредитування - «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»,«Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна, CONTRACT», «Універсальна, GOLD».

Таким чином, достовірні відомості про те, яку саме банківську послугу отримав відповідач, у вказаних письмових документах, на які посилається позивач, відсутні.

Відповідні відомості відсутні і в доданій до позову довідці про видані відповідачу картки, в яких міститься інформація лише про номери карток, дати їх видачі та строки дії.

Наданий позивачем Паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем ОСОБА_2 11.12.2019р., містить зауваження про те, що інформація зазначена в паспорті зберігає чинність та є актуальною до 26.12.2019р. (арк.23-26). Більш того, зі змісту цього паспорту вбачається, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

У розділі 4 вказаного Паспорту міститься застереження, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.

Отже, зазначений Паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.

За таких обставин, саме по собі підписання відповідачем Паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг не свідчить про домовленість сторін про сплату процентів за користування кредитними коштам.

Враховуючи, що Паспорт споживчого кредиту є інформацією, яка була надана ОСОБА_1 , була актуальною лише до 26.12.2019р., й матеріали справи не містять відомостей про те, які саме із зазначених у Паспорті умов були прийняті позичальником, дана інформація не може бути взята судом до уваги як доказ підтвердження конкретних умов кредитування.

З огляду на зміст ст.633, 634 ЦК України, умови договору приєднання розроблює підприємець - в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк». Другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Отже, ухвалюючи рішення в даній справі, суд виходить з того, що надані суду позивачем Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, Витяг з Тарифів не містять підпису відповідача, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме їх розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи 25.08.2010р. Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та сплати неустойки в зазначених в цих документах строки та розмірах з відповідним порядком нарахування.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (25.08.2010р.) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (вересень 2020р.), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

За таких обставин, без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови надання банківських послуг, враховуючи відсутність в Анкеті-заяві від 25.08.2010р. домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, сплати неустойки за невиконання зобов`язань, тобто за відсутності обґрунтованих підтверджень прийняття відповідачем цих умов, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору надання банківських послуг, а відтак підстави брати їх до уваги відсутні.

Крім того, варто зауважити, що договірні правовідносини виникли між Банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг.

У п.19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року №39/248 зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні від 11.07.2013р. у справі №1-12/2013 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.

Виходячи з основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд вважає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений шляхом приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем Банк дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, яка діяла на час укладання договору), про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем у письмовому вигляді істотної умови кредитного договору ціни у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

У зв`язку з цим суд не знаходить законних підстав для стягнення з відповідача коштів у вигляді заборгованості за простроченими відсотками -16973,39 грн. і в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Вирішуючи спір в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту - 44776,48грн., суд виходить з того, що дійсно Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Вказане відповідає викладеним у постанові ВП Верховного Суду від 03.07.2019р. обставинам та висновкам, у якій касаційним судом в узагальнюючому підсумку зазначено, що істотні умови кредитного договору хоча і не були погоджені між банком та позичальником, але доведений розмір отриманого та неповернутого останнім кредиту слід стягнути з відповідача на користь банку.

В матеріалах справи міститься виписка про рух коштів по картрахунку відповідача, який є первинним бухгалтерським документом, яким фіксується факт виконання банківських операцій та який служить підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах; в ньому відображаються всі операції за картковим рахунком клієнта ОСОБА_1 , що доводить користування ним виданими Банком картками, зокрема, містить відомості про розмір встановленого або зміненого кредитного ліміту, користування кредитними коштами та внесення коштів на рахунок клієнтом. Суд вважає, що ця виписка доводить отримання відповідачем кредитних коштів від Банку та користування ними, а також здійснені на погашення кредиту платежі.

Відповідачем у справі не спростовано доводів позивача щодо отримання, використання кредитних коштів.

Саме за випискою про рух коштів можна чітко визначити розмір неповернутого кредиту, відслідкувавши витрати відповідача та вкладені на картрахунок кошти.

У розрахунку Банк визначив заборгованість за простроченим тілом кредиту станом на 14.06.2020р. у розмірі 44776,48 грн.

Шляхом аналізу виписки про рух коштів по картрахунку судом встановлено, що відповідач активно користувався усіма виданими йому картками протягом тривалого часу, знімаючи кошти готівкою, оплачуючи товари і послуги у торгівельній мережі, оплачуючи інтернет-послуги, здійснюючи комунальні платежі, перекази, а також на його картрахунок надходили регулярні поповнення.

Всього відповідачем протягом періоду з 15.10.2012р. по 01.06.2020р. здійснено витрат на суму 359 309,87 грн., в той час як внесено коштів на суму 380 728,55 грн.

Оскільки, як встановлено судом, погоджених умов щодо відсотків, пені та штрафів між сторонами у справі не мається, то вони безпідставно нараховувались відповідачу, а тому всі внесені кошти слід спрямувати на погашення тіла кредиту, а не на ці складові заборгованості, яка визнається судом як неправомірно нарахована.

Відтак, вбачається, що сума внесених на картрахунок коштів значно перевищує суму отриманого кредиту, яким користувався відповідач, тому внесеними коштами повністю покрито всю суму отриманого кредиту, та в такому разі заборгованість за тілом кредиту повністю відсутня.

На підставі вищевикладеного, в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Згідно з ст.141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Повний текст рішення складено 09.12.2020 року.

Керуючись т.3, 6, 11 ,15, 16, 526, 530, 549, 610, 627, 629, 633, 634, 638, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст.2,4,5,12,13,76-82,89,141,259,263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.В. Сидорова