Житомирський апеляційний суд
Справа №293/1598/19 Головуючий у 1-й інст. Бруховський Є. Б.
Категорія 60 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №293/1598/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Троковицької сільської ради Черняхівського району Житомирської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 ,

на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області, ухвалене 02 березня 2020 року суддею Бруховським Є.Б. у смт. Черняхові, повний текст рішення складено 02 березня 2020 року,

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому, просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті брата ОСОБА_6 .

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 02 березня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано поважними причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті брата ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визначено ОСОБА_1 додатковий строк для подання нею заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори терміном в три місяці після вступу рішення в законну силу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове - про залишення без задоволення позову ОСОБА_1 .

Вказала, що суд помилково послався у оскаржуваному рішенні на те, що вона звернулась із заявою про розгляд справи у її відсутність та визнання нею позову, оскільки такої заяви вона не писала. Про наявність даної цивільної справи вона дізналась, отримавши 07.03.2020 рішення суду. Зазначила, що суд розглянув справу без належного повідомлення її про дату, час та місце розгляду справи та у її відсутність, що позбавило її можливості подати відзив на позовну заяву, зустрічний позов, докази тощо. Враховуючи те, що вона не була належно повідомленою про розгляд справи, просила застосувати строки позовної давності. На її думку, позивачка дізналася про порушення свого права із заяви від 16.11.2011, яку надала до позовної заяви. Крім того, заява від 16.11.2011 про те, що вона ( ОСОБА_2 ) не претендує на спадщину, не містить адресата, не може бути належним і допустимим доказом у справі, а її пояснення з приводу позовних вимог щодо того, чи претендує вона не спадщину судом не з`ясовано. Також послалася на судову практику у спірних правовідносинах та не доведення позивачкою поважних причин пропуску строку для подання заяви після смерті спадкодавця.

У відзиві ОСОБА_1 просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначила, що суд першої інстанції додержався норм процесуального законодавства щодо повідомлення ОСОБА_2 про час, дату та місце розгляду справи, направивши кореспонденцію за її місцем проживання. Крім того, перебіг строку позовної давності, на її думку, починається з 15.08.2019, тобто з дня отримання постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, і нею не пропущений. Також, вказала, що оскільки спадкоємиця попередньої черги - ОСОБА_2 у своїй заяві від 16.11.2011 визначила свою позицію і намір щодо спадкового майна, вона як спадкоємець наступної черги не була позбавлена права звернення до суду з вимогою про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Суд надав належну оцінку поважності причин пропуску такого строку і заява ОСОБА_2 від 16.11.2011 про те, що вона в установлений законом строк не прийняла спадщину після смерті батька і не має наміру звертатися до суду за продовженням цього строку підтверджує позицію останньої, оскільки така заява не скасована, не змінена і не спростована.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримали, ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_8 - не визнали, посилаючись на її безпідставність. Відповідач ОСОБА_5 при вирішенні справи покладалась на думку суду.

Відповідач ОСОБА_3 у заяві від 21.05.2020 просила розглядати справу у її відсутності, рішення суду першої інстанції - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи інші її учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що відповідає положенням ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши пояснення осіб, які з`явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою доведено поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що перешкоджали їй звернутись до нотаріуса із відповідною заявою у встановлений законом шестимісячний строк.

Зокрема суд зазначив, що позивачка пропустила такий строк у зв`язку з тим, що вважала, що спадщину прийняла дочка померлого - ОСОБА_2 . Також, суд, у відповідності із ст.82 ЦПК України, визнав ці обставини такими, що не підлягають доказуванню, оскільки сторонами ці обставини не оспорюються, ними визнаються, підтверджені матеріалами справи.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду.

Так, відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України (у редакції на час відкриття спадщини) спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття (ч. 2 ст. 1270 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї правової норми поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Згідно ст. 1273 ЦК України (у редакції на час відкриття спадщини) спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_2 та брат ОСОБА_1 - ОСОБА_6 (а. с. 8). На час його смерті, за шість місяців до цього і після цього з ним ніхто не був зареєстрований та не проживав, що підтверджується довідкою органу місцевого самоврядування №735 від 17 липня 2019 року (а.с. 14).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 2,09 га призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №153280 виданого 25 серпня 2004 року (а.с. 9).

У позовній заяві позивачка зазначає, що до кола спадкоємців другої черги, крім неї, входять сестри померлого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які зазначені відповідачами у справі.

15 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті брата ОСОБА_6 . Цього ж числа нотаріус відмовив їй у вчиненні даної нотаріальної дії у зв`язку із тим, що вона не прийняла спадщину після смерті брата в порядку та строк, встановлені чинним законодавством (а.с. 10).

Як поважну причину пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця та підставу для задоволення позову про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позивачка зазначила те, що вона помилково вважала, що ОСОБА_2 прийняла спадщину, як спадкоємець першої черги. При цьому послалась на те, що у 2011 році, коли вона займалась оформленням спадщини після смерті своєї матері, у ОСОБА_2 виникало право спадкування на частку спадщини, спадкоємцем якої міг бути її батько (спадкова трансмісія). Але ОСОБА_2 у заяві від 16.11.2011 повідомила, що спадщину після смерті свого батька в установлений законом строк вона не прийняла та не має наміру звертатися до суду щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Разом з тим матеріали справи не містять, а позивач не надала суду належних і допустимих доказів поважності причин пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 .

Зокрема, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтвердила, що була обізнана про смерть спадкодавця, який є її братом, займалась його похованням, будь-яких перешкод у подачі заяви до компетентних органів про прийняття спадщини не мала. Пропустила строк, визначений законом, у зв`язку із тим, що вважала, що спадкоємець першої черги - дочка померлого ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті батька.

З витребуваної судом апеляційної інстанції у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду з Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області належним чином завіреної спадкової справи, заведену державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області Пилипчуком В.І. до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , вбачається, що спадкоємці у встановлений законом строк із заявами про прийняття спадщини або про відмову від неї не звертались. Зазначена справа заведена 08.04.2020 року у зв`язку із подачею цього ж числа ОСОБА_1 заяви про прийняття спадщини на підставі оскаржуваного судового рішення, яким їй було поновлено строк для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 75-76, 86-95).

У постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 зроблено висновок, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними».

Суд першої інстанції не врахував, що у позивачки були відсутні перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини, а зазначені нею обставини не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Оскільки у ОСОБА_1 були відсутні об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для своєчасного прийняття спадщини, суд дійшов неправильного висновку про задоволення позову. При цьому, суд безпідставно вважав встановленими обставини поважності пропуску строку з огляду на визнання позову відповідачами, оскільки заява про визнання позову від імені ОСОБА_2 , яка міститься у матеріалах справи на а.с.25 не містить відмітки про посвідчення особи, яка її подала, а позивачка заперечує факт подачі нею такої заяви. Крім того, згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову та прийняття визнання відповідачами позову не було.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового судового рішення про залишення позову ОСОБА_1 без задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 1152,60 грн судових витрат, понесених останньою на оплату судового збору за подання апеляційної скарги до суду.

Аргументи ОСОБА_1 , викладені у відзиві на апеляційну скаргу, щодо наявності заяви ОСОБА_2 від 16.11.2011, яка знаходиться у матеріалах справи на а.с. 15, не мають правового значення для вирішення справи, оскільки така заява не адресована компетентним органам та не створює будь-яких правових наслідків.

Інші аргументи відзиву також не мають правового значення для вирішення спору.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 02 березня 2020 року скасувати, ухваливши нове судове рішення про залишення позову ОСОБА_1 без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1152,60 грн судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 22 червня 2020 року.