Провадження № 2/643/1031/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2020 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря Коцюбинської М.С., представника позивача адвоката Самардіної А.О., позивача ОСОБА_1 , відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивачка) звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (далі відповідачки) такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 (далі АДРЕСА_2 Квартира).

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що її визнано наймачем Квартири. За адресою Квартири зареєстровано 4 особи: позивачка, дочка ОСОБА_2 , онуки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Відповідачі не проживають в житловому приміщенні з 1999 року. Таким чином, дані особи не користуються Квартирою та не сплачують комунальні послуги, в утриманні житла участі не приймають, особистих речей в Квартирі не мають.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 04.11.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній цивільній справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

Позивачка ОСОБА_1 , а також її представник адвокат Самардіна А.О. в судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримали в повному обсязі. Позивачка пояснила, що відповідачі, які є її дочкою та онукою, у спірній Квартирі не проживають більше 20 років, комунальні послуги не сплачують.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти позову. Пояснила, що вона проживає в іншій квартирі за адресою: АДРЕСА_3 . Зазначила, що в спірній Квартирі проживала до 1996 року, потім пішла з Квартири через суперечки. Потім проживала з ОСОБА_3 в Квартирі в 2014 році приблизно 2 місяці, після чого вони знову пішли, так як її і дочку ОСОБА_3 позивачка вигнала з Квартири. Так, спроби проживати разом з матір`ю ОСОБА_1 у вказаній Квартирі, закінчувались сутичками. До 2014 року вона сплачувала за комунальні послуги, потім позивачка сказала їй припинити платити.

На уточнююче запитання суду ОСОБА_2 пояснила, що не зверталась до будь-яких органів з приводу перешкоджання проживанню в Квартирі.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Зазначила, що проживає за адресою: АДРЕСА_4 . Вони з матір`ю в 2013-2014 роках проживали пару місяців в Квартирі, проте їх звідти вигнали.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що є сусідкою позивачки та проживає в квартирі АДРЕСА_5 Відповідачі в Квартирі не проживають приблизно АДРЕСА_6 років. Онучку позивачки ОСОБА_3 вона зовсім не бачила, а дочку ОСОБА_2 бачила у дитинстві. Потім ОСОБА_2 вийшла заміж та пішла жити до співмешканця, її ніхто з Квартири не виганяв. Вона ніколи не чула сварок, щоб позивачка виганяла з Квартири відповідачів.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що проживає в квартирі АДРЕСА_7 , позивачка є її сусідкою. Відповідачі не проживають в Квартирі тривалий час. Так, ОСОБА_2 вона бачила ще в дитинстві, ОСОБА_3 вона не бачила. Їй не відомо, щоб позивачка виганяла відповідачів з ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що позивачка є її сусідкою. Відповідачку ОСОБА_2 , яка є її хресницею, вона не бачила багато років, а ОСОБА_3 бачила, коли останній було 2 роки. Відповідачі не проживають в Квартирі приблизно 20 років. Їй не відомо, щоб позивачка виганяла відповідачів з Квартири.

Суд, заслухавши пояснення позивачки, її представника, відповідачів та свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Як вбачається з рішення Харківської міської ради від 04.06.2014 року № 317 про визнання громадян наймачами житлової площі, ОСОБА_1 визнано наймачем Квартири зі складом сім`ї 5 осіб: ОСОБА_1 наймач; ОСОБА_9 син; ОСОБА_2 дочка; ОСОБА_4 онук; ОСОБА_3 онука (а.с. 10).

Відповідно до Акту, складеного жильцями будинку АДРЕСА_8 , а саме ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають у Квартирі близько 20 років (а.с. 8).

В судовому засіданні свідки ОСОБА_5 ОСОБА_6 та ОСОБА_8 підтвердили, що вказаний акт був підписаний особисто ними та в їх присутності іншими особами, зазначеними в акті.

Відповідно до статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Строк збереження жилого приміщення при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї встановлено уст.71 ЖК України.

Судом встановлено, що відповідачі не проживають в Квартирі понад 6 місяців.

Обставин, з якими чинне законодавство пов`язує збереження жилого приміщення понад вказаний вище строк, судом не встановлено.

Так, судом було роз`яснено відповідачкам, що саме на них покладений обов`язок довести обставини, на які вони посилалась в обґрунтування заперечень проти прозову, зокрема факт перешкоджання їх проживанню в Квартирі з боку позивачки. Відповідачки пояснили, що вказані докази в них відсутні, до правоохоронних або інших органів з питань перешкоджання проживанню в Квартирі вони не звертались.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідачами всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України не надано суду будь-яких доказів на підтвердження перешкоджанню їх проживанню в Квартирі. Усні пояснення відповідачів, виходячи з положень ст. 76, 90-93 ЦПК України, не є джерелом доказів у справі.

Касаційний цивільний суд Верховного Суду в постанові від 24.10.2018 року у справі № 490/12384/16-ц зробив висновок, що аналіз ст. 71,72 ЖК Української PCP дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування приміщенням за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Судом встановлено, що відповідачі не проживають в Квартирі більше шести місяців. Доказів наявності поважних причин такого непроживання, суду не надано.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. 2, 10, 12, 13, 81, 258-259, 263-268, 352, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Московський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.А. Крівцов