Справа № 344/9773/20
Провадження № 2/344/2885/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Шамотайло О.В.

секретаря Устинської Н.С.,

з участю позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Садового товариства «За мир» про визнання недійсним договору продажу земельної ділянки №524, визнання дій неправомірними, визнання претензій неправомірними, визнання права на спадкування земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив суд про визнання недійсним договору продажу земельної ділянки № НОМЕР_1 , визнання дій відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 неправомірними в частині нелегальних дій які загрожують належному позивачу плодовому саду, що розміщений на спірній земельній ділянці, визнання неправомірними претензій Садового товариства «За мир» про звільнення земельної ділянки і надання змоги користування земельною ділянкою її власникам, визнання права на спадкування земельної ділянки за ОСОБА_1 та визнати право на земельну ділянку за позивачем в зв`язку з наявністю на ній його майна та волею ОСОБА_5 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він був майже 20 років власником дачі № НОМЕР_1 Садового товариства «За мир». Виростив цілий сад цінних плодових дерев та кущів на які чекав досить довго, усією ріднею ділянка обіцялася йому у власність, але сталося так, що за обставин які позивач не міг передбачити спадкодавець ОСОБА_5 яка доводиться позивачеві бабусею несподівано втратила пам`ять та не змогла скласти заповіт, чого передбачити рідня позивача не могла тому що вони проживають окремо від бабусі і одержали звістку про її тяжкий стан несподівано, та згодом бабуся померла так і не приходячи до нормального стану пам`яті. Але залишилися люди які знають про ту волю спадкодавця, та говорили з нею. Консультувалися з юристом, він вважає що така ділянка без згоди власника майна (дерева та інше) не може підлягати законному продажу третім особам іншими спадкоємцями, була нелегально продана та зараз позивач має проблеми з тим, що його нелегально хочуть позбавити прав на земельну ділянку, яку йому обіцяла бабуся.

За таких обставин позивач вважає, що має право звернутися в суд та просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_4 подав суду відзив на позовну заяву в якому просив відмовити у задоволенні позову, вважає його безпідставним.

До суду надійшла і долучена до матеріалів справи також і відповідь на відзив.

В судовому засіданні сторона позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених у позові та просила суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 , представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечували щодо вимог позову з підстав, наведених у відзиві та просили суд відмовити у задоволенні позову.

Від представника Садового товариства "За мир" надійшла заява про розгляд справи без участі представника товариства.

Сторони вказали суду, що їм відомі їх права, жодних клопотань чи заяв в судовому засіданні не заявляли, розпорядившись таким чином своїми правами на власний розсуд.

Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Щодо вимог позивача про визнання недійсним договору продажу земельної ділянки №524 та визнання права на спадкування земельної ділянки за ОСОБА_1 і визнання право на земельну ділянку за позивачем в зв`язку з наявністю на ній його майна та волею ОСОБА_5 то слід вказати таке.

Сторонами не заперечується той факт, що ОСОБА_5 була власником садової ділянки № НОМЕР_1 та членом Садового товариства "За мир", була бабусею позивача ОСОБА_1 та дружиною відповідача ОСОБА_2 .

Також не заперечується і той факт, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , заповіту не склала і спадкування відбувалося відповідачем ОСОБА_2 за законом.

Як не заперечується і факт продажу ОСОБА_2 успадкованої після смерті ОСОБА_5 земельної ділянки відповідачу ОСОБА_3 .

При цьому, позивач не погоджується з такими фактами спадкування та подальшого продажу земельної ділянки, вважає їх не справедливими і тому оспорює в суді.

Слід констатувати, що правовідносини, пов`язані із спадкуванням, врегульовані Цивільним кодексом України.

Так, спадкування має здійснюватися за законом або за заповітом відповідно до ст. 1217 ЦК України.

Відповідно до змісту положень ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Реалізуючи бажання вступити у спадщину спадкоємець протягом 6 місяців від дня смерті спадкодавця повинен прийти до нотаріуса за місцем настання смерті спадкодавця і подати заяву про свій намір прийняти спадщину. Якщо цей строк пропущений, то потенційному спадкоємцю доведеться звернутися в суд і доводити, що такий строк пропущено із поважних та об`єктивних причин. Спадкоємці, які не заявили про своє бажання вступити у спадщину у 6-місячний строк, вважаються такими, що відмовилися від неї.

При цьому, законодавець передбачив типи спадкування, як за законом так і за заповітом. У заповіті спадкодавець має право зазначити будь-яких осіб у якості своїх спадкоємців, а також можливість конкретизувати кому і яке майно повинно належати після його смерті. У випадку існування заповіту, спадкодавці за законом, якщо це різні особи, позбавляються права на спадок. Винятком з правила є малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, які спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Якщо ж заповіт відсутній, то спадкують майно померлого його родичі відповідно до черговості, встановленої законом.

Існує п`ять черг спадкоємців за законом, перша черга спадкоємців за законом це діти спадкодавця, зокрема зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той із подружжя, який його пережив, та батьки; до другої черги спадкоємців за законом належать рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід (і з боку батька, і з боку матері); до третьої черги спадкоємців за законом відносяться рідні дядько та тітка спадкодавця; до четвертої черги спадкоємців за законом включено осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, а п`ята черга спадкоємців за законом - це інші родичі спадкодавця включно до шостого ступеня споріднення, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення, також у п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї.

Отож як вбачається із матеріалів справи заповіту не було складено, відповідач ОСОБА_2 належить до першої черги спадкоємців (як чоловік ОСОБА_5 ) та не вдмовлявся від прийняття спадщини і прийняв її, а позивач (як внук спадкодавця) відноситься до останньої, п`ятої черги спадкоємців і міг би успадковувати у власність майно померлого спадкодавця у тому випадку, якщо б інші родичі померлого з першої по четверту чергу були відсутні або відмовилися б вступати у спадок.

Щодо наміру ОСОБА_5 на укладенняя заповіту в користь ОСОБА_1 суд зазначає таке.

В українській мові «намір» це задум, бажання зробити що-небудь. Ураховуючи зазначене, намір можна визначити як стадію вольового процесу, що виникає до вчинення дії, на яку спрямовано намір, та яку необхідно вчинити для реалізації цього наміру. При цьому сам намір не завжди реалізовується та втілюється у життя, а до своєї реалізації намір може змінюватися на інший. Реалізація ж наміру це реальна дія для досягнення мети, наміру.

Позивачем не доведено належними та допустими доказами, які не залишають сумніву у їх достовірності, своїх покликань про те, що померлий спадкодавець мав намір залишити заповіт на його користь, однак був позбавлений такої змоги реалізувати цей свій намір. Так, заповіт - це особисте розпорядження особи щодо переходу на випадок її смерті права власності на належне їй майно до інших осіб. Особливостями заповіту є те, що він являє собою особисте волевиявлення особи на випадок її смерті.

Посилання про намір скласти заповіт базується на припущеннях, доказів, які б беззаперечно свідчили про намір спадкодавця залишити заповіт на користь позивача та про відсутність в подальшому бажання спадкодавця змінити такий свій намір суду не представлено, долучена копія розписки є складеною без вказання дати, часу та місця її написання, ідентифікувати те, що вона є написаною власноруч саме ОСОБА_5 не представляється можливим, а тому судом такий доказ оцінюється критично.

Суду не надано і належних доказів понесених витрат позивачем на придбання земельної ділянки, або його дольової у часті в такому придбанні, тобто підтвердження наявності у позивача прав щодо вказаної земельної ділянки до моменту її оформлення із зазначенням титульного власника ОСОБА_5 .

Щодо вимог позивача про визнання дій відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 неправомірними в частині нелегальних дій які загрожують належному позивачу плодовому саду, що розміщений на спірній земельній ділянці, то слід вказати таке.

Багаторічні насадження не можуть розглядатися як окремий об`єкт права власності без земельної ділянки, на якій вони розташовані, оскільки є складовою частиною земельної ділянки, виходячи з нижчевикладеного.

Так, згідно із ч.1 ст.78 ЗК України право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки, виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно з положеннями ч.2 ст.22, ст.19 ЗК України багаторічні насадження це різновид сільськогосподарських угідь, що відносяться до земель сільськогосподарського призначення.

Відповідно до ч.2 ст.79 ЗК України право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (грунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній розташовані.

Згідно із ч.3 ст.373 ЦК України право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (грунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об`єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній розташовані, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Наведене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України, викладеному постанові від 25 лютого 2015 року в справі №6-14цс15.

За ч.1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Отож оскільки позивач не є власником земельної ділянки, то відсутні підстави для констатації неправомірності претензій Садового товариства «За мир» до позивача про звільнення земельної ділянки.

Твердження про недійсність правочину купівлі-продажу в судовому зсіданні також не знайшли свого підтвердження.

Отож судом за результатом розгляду справи не було встановлено, що ОСОБА_2 всупереч до норм чинного законодавства вступив у спадщину після смерті своєї дружини ОСОБА_5 , а в подальшому з порушенням діючого законодавства розпорядився земельною ділянкою продавши її, а неправомірності набуття права власності на спірну земельну ділянку в подальшому ОСОБА_3 внаслідок укладення договору купівлі-продажу її у ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

Сама ж по собі незгода позивача із наведеними вище фактами не може бути підставою для задоволення заявлених позовних вимог.

Підсумовуючи все вищенаведене, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні вимог позову в зв`язку з їх недоведеністю.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 76, 258, 263-265, 354 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовної заяви - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.В. Шамотайло