Справа № 465/3458/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Лозинський Б.М.
Провадження № 22-ц/811/936/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Жукровської Х.І.

з участю представника позивача Грищенко І.В., представника відповідачів Гораля Т.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференцзв`язку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м.Львова від 24 квітня 2017 року в складі судді Лозинського Б.М. у справі за позовом Публічного Акціонерного Товариства «ВіЕс Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

встановила:

У травні 2015 року позивач ПАТ «ВіЕс Банк» звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В обгрунтування позовних вимог покликався на те, що 20.08.2008 між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №KF51668, згідно якого банк надав відповідачу кредит в сумі 45000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення не пізніше 18.08.2023 під 13,5% річних. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, укладено договір поруки №PO95274 від 20.08.2008, поручителем за яким виступає ОСОБА_2 та договір поруки №KF51668/S-3 від 01.02.2012, поручителем за яким виступає ОСОБА_3 .

Відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором в розмірі 32363,36 доларів США, яка включає в себе 30519,03 доларів США заборгованості за кредитом, 1595,97 доларів США заборгованості за процентами.

Оскаржуваним заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 24 квітня 2017 року позов задоволено.

Стягнуо солідарно з Коновалюка Руслана Миколайовича, Коновалюка Олега Миколайовича на користь Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» заборгованість за кредитним договором №KF51668 від 20.08.2008 року в розмірі 32363,36 доларів США, що станом на 22.05.2015 року еквівалентно 669236,32 гривень.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» заборгованість за кредитним договором №KF51668 від 20.08.2008 року в розмірі 32363,36 доларів США, що станом на 22.05.2015 року еквівалентно 669236,32 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» 1258,60 гривень сплаченого судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» 1258,60 гривень сплаченого судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» 1258,60 гривень сплаченого судового збору.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 24 червня 2019 року у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у цивільній справі № 465/3458/15-ц за позовом Публічного Акціонерного Товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено.

Рішення оскаржив відповідач ОСОБА_1 , з таким не погоджується.

В апеляційній скарзі зазначає, що позивач 18 березня 2013 року надсилав на адресу боржника та поручителів повідомлення-вимогу № 09-3/17814, в якій банк вимагав достроково повністю повернути кредит, а саме 35450,63 доларів США основного боргу, 290,19 доларів США простроченого боргу та 327,48 доларів США заборгованості за процентами.

Також, в матеріалах справи наявні повідомлення-вимоги банку до боржника та поручителів від 16.10.2014 року.

Із змісту повідомлення-вимоги від 18 березня 2013 року вбачається, що банк вимагає в повному обсязі погасити заборгованість позичальника за кредитним договором протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення.

Відтак, строк виконання заявником умов кредитного договору щодо повного повернення отриманих кредитних коштів та виконання інших зобов`язань було змінено і такий настав 18 квітня 2013 року.

При цьому, перебіг шестимісячного строку для пред`явлення банком вимог до поручителів розпочався 18 квітня 2013 року та закінчився 18 жовтня 2013 року.

У вказаний період банк будь яких вимог до поручителів не пред`являв, натомість із позовом по даній справі про стягнення заборгованості з позичальника та поручителів у солідарному порядку позивач звернувся 22.05.2015.

На переконання апелянта, за вказаних вище обставин порука ОСОБА_2 та ОСОБА_3 припинилися у зв`язку із пропуском встановленого шестимісячного строку звернення з вимогою до поручителів.

Крім цього, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, зокрема у випадку пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, відтак після пред`явлення банком повідомлення-вимоги від 18 березня 2013 року право позивача нараховувати проценти за користування кредитом припинилося після спливу 30-денного строку для погашення всієї суми заборгованості.

Таким чином, нараховані позивачем у розрахунку заборгованості проценти за користування кредитом після січня 2015 року не підлягають стягненню, тому зазначена в оскаржуваному рішенні сума заборгованості не відповідає дійсності, оскільки у суду першої інстанції не було правових підстав для стягнення нарахованих банком процентів за користування кредитом.

Крім цього, із поданого банком розрахунку суми заборгованості не можливо встановити дійсну суму заборгованості, а також момент виникнення у банку права достроково вимагати повернення всієї суми заборгованості, при цьому суд першої інстанції залишив поза увагою клопотання відповідача-3 про витребовування доказів, що вказує на неповноту та необ`єктивність дослідження доказів.

Просить суд скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 24 квітня 2017 року та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою судового засідання від 07 липня 2020 року року залучено до участі у справі АТ «ТАСКОМБАНК» як правонаступника позивача ПАТ «ВіЕс Банк».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позовних вимог ПАТ ВіЕс Банк» суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами належним чином не виконано зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла відповідна заборгованість перед позивачем, що стверджується представленими суду письмовими доказами.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.08.2008 між Відкритим акціонерним товариством «Електрон Банк», правонаступником якого є позивач ПАТ «ВіЕс банк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №KF51668, згідно із умовами якого банк надав відповідачу кредит в сумі 45000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення не пізніше 18.08.2023 під 13,5% річних.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаним кредитним договором, укладено договір поруки №PO95274 від 20.08.2008, поручителем за яким виступає ОСОБА_2 та договір поруки №KF51668/S-3 від 01.02.2012 з поручителем ОСОБА_4 .

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

ВАТ «Електрон Банк» свої зобов`язання за кредитним договором №KF51668 від 20.08.2008 виконав, надавши відповідачу ОСОБА_1 кредит у розмірі 45000,00 дол. США, що визнається сторонами по справі, відтак не підлягає доказуванню в силу приписів ч. 1 ст. 82 ЦК України.

Разом з тим, в порушення взятих на себе згідно із п.п.3.7, 3.8, 3.9 кредитного договору обов`язків щодо своєчасної сплати суми кредиту та процентів, позичальник ОСОБА_1 таких не виконав.

Згідно із наданим представником позивача розрахунком заборгованість по кредитному договору станом на 22 травня 2015 року становить 32363,36 доларів США, що складається з 30519,03 доларів США заборгованості за кредитом, 1595,97 доларів США заборгованості за процентами, 248,36 доларів США заборгованості за пенею.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Банк скористався правом вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, одночасно змінивши терміни повернення кредиту, направивши 14.08.2014 року на адресу позичальника ОСОБА_1 повідомлення-вимогу, за якою вимагав достроково повністю повернути кредит, отриманий за договором №KF51668 від 20.08.2008 в розмірі 31680,63 долари США основного боргу, 575,46 долари США простроченого боргу, 375,10 доларів США простроченої заборгованості за процентами, протягом 30 календарних днів з дати одержання цього повідомлення, але в будь якому випадку не пізніше 45 календарних днів з дня направлення банком цього повідомлення (т. 2 а.с. 145).

Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі правові висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 28.03.2018 у справі №14-10цс18.

Таким чином, у справі, яка переглядається, вимоги банку про стягнення процентів за період січень-травень 2015 року після закінчення строку кредитування, визначеного у повідомленні-вимозі від 14.08.2014 (28 вересня 2014 року), не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, відтак суд першої інстанції безпідставно стягнув з відповідачів, окрім заборгованості тіла кредиту 30519,03 долари США, заборгованість за процентами в сумі 1595,97 долари США.

В свою чергу, відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред"явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Згідно із умовами договору поруки від 28.08.2008 року, укладеного з поручителем ОСОБА_2 , порука згідно із умовами цього договору припиняється, зокрема, у випадку якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

При цьому, відповідно до п. 4.2. договору поруки від 01.12.2012 року, укладеного із поручителем ОСОБА_3 , порука згідно цього договору припиняється у випадках: з припиненням основного зобов`язання, а також у разі зміни зазначеного зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності; якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем; у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника.

Згідно із п. 4.1. вказаного договору такий діє до повного виконання боржником зобов`язань за договором основного зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (п. 4.1.) про його дію до повного виконання боржником своїх зобовязань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі слід застосувати норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Таким чином, якщо кредитор змінює на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строк виконання основного зобов`язання, то передбачений ч. 4 ст. 559 цього Кодексу шестимісячний строк обчислюється від цієї дати (постанова ВСУ від 11 листопада 2015 року у справі №6-2056цс15).

Банк скористався правом вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, одночасно змінивши терміни повернення кредиту, направивши 14.08.2014 на адресу поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повідомлення-вимоги, за якими вимагав достроково повністю повернути кредит, отриманий за договором №KF51668 від 20.08.2008 в розмірі 31680,63 долари США основного боргу, 573,46 долари США простроченого боргу, 375,10 доларів США простроченої заборгованості за процентами, протягом 30 календарних днів з дати одержання цього повідомлення, але в будь якому випадку не пізніше 45 календарних днів з дня направлення банком цього повідомлення (т. 2 а.с. 141, 143).

Строк виконання заявником умов кредитного договору щодо повного повернення отриманих кредитних коштів та виконання інших зобов`язань настав 28 вересня 2014 року.

Перебіг шестимісячного строку для предявлення Банком вимог до поручителя розпочався 29 вересня 2014 року та закінчився 29 березня 2015 року. У вказаний проміжок часу Банк у будь-якій формі вимог до поручителів не пред`явив, а звернувся з позовом про солідарне стягнення заборгованості із боржника та поручителів 26 травня 2015 року.

Таким чином, колегія суддів приходить висновку про пропуск позивачем встановленого шестимісячного строку звернення з позовом до поручителів після зміни строку виконання основного зобов`язання, відтак порука ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за невиконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором №KF51668 від 20.08.2008 припинилася.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів знаходить доводи апеляційної скарги такими, що спростовують правильність рішення суду першої інстанції в частині визначення загального розміру заборгованості за кредитним договором, а також в частині припинення поруки відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за невиконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором №KF51668 від 20.08.2008, відтак оскаржуване рішення необхідно скасувати з ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовної заяви, стягнення з відповідача ОСОБА_1 в користь правонаступника позивача АТ «ТАСКОМБАНК» 30519,03 долари США заборгованості за кредитним договором №KF51668 від 20.08.2008, що станом на день прийняття постанови згідно із офіційним курсом НБУ гривні до долара станом на 01.12.2020 (28,4962 грн. за 1 дол. США) складає 869676,38 грн.

При цьому, у задоволенні позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості з поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 необхідно відмовити.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України

Відповідно до положень ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 24 квітня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Публічного Акціонерного Товариства «ВіЕс Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 в користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК», місцезнаходження 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, заборгованість за кредитним договором №KF51668 від 20.08.2008 в розмірі 30519 (тридцять тисяч п`ятсот дев`ятнадцять) долари 03 центи США.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) в користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» (місцезнаходження 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, ) 3434 (три тисячі чотириста тридцять чотири) гривень 76 копійок сплаченого судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» (місцезнаходження 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, ) в користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 312 (триста дванадцять) гривень 41 копійка сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 02 грудня 2020 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк