ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року

м. Харків

справа № 641/2021/2019

провадження № 22-ц/818/3915/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів - Бурлака І.В., Хорошевського О.М.

сторони справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕЛ ПІ ДЖІ РІТЕЙЛ»

третя особа - ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова ухваленого 9 червня 2020 у складі судді Курганнікової О.А.,

УСТАНОВИВ :

В серпні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, після уточнення якого 10.12.2019 ( а.с. 81 86) просив визнати незаконним та скасувати наказ Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛ ПІ ДЖІ РІТЕЙЛ» ( надалі ТОВ) № 370 від 22.07.2019 року про звільнення його з посади на підставі п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України, поновити його на посаді водія у ТОВ з 23.07.2019 року; стягнути з ТОВ на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22.07.2019 року, 15570,55 грн, які не були йому виплачені при звільнені та моральну шкоду в розмірі 5000 грн..

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що з 20.04.2017 працював водієм у ТОВ. Його робочий час складався з 5 робочих днів по 8 робочих годин на добу. На прохання керівника він працював надурочний час , а саме з 8 годин ранку до 20 годин, та інколи на прохання керівника виходив працювати у суботу. Проте оплату в надурочний час йому було запропоновано компенсувати шляхом надання відгулів, і тому майже кожну п`ятницю він брав відгули, іноді кілька годин або цілий робочий день. В супереч встановленому графіку відпусток позивачу було надано відпустку у замість серпня у липні 2019. 22.07.2019 року він вийшов на роботу та дізнався що наказом № 370 від 22.07.2019 року його було звільнено за прогул. Вважає своє звільнення незаконним у зв`язку з тим, що при обранні виду стягнення відповідач повинен був врахувати те, шо він використав відгули що утворилися у зв`язку з відмовою йому оплати в подвійному розмірі роботу понад встановлений робочий час. При цьому позивач не погоджується з тим, що йому зарахували 3 х годинну відсутність на роботі як прогул. Оскільки згідно графіку роботи при 40 годинному тижні він повинен працювати 8 годин, одна година перерви з 13 до 14 години, в 3 годинну його відсутності на роботі з 13.30 до 17.03 год було включена й обідня перерва. Позивач зазначає, що йому не були виплачена винагорода за відпрацьований понад встановлений умовами трудового договору робочий час у розмірі 4 830, 55 грн та не повернуті витрачені ним кошти на ремонт та поточний ремонт автомобілю у розмірі 10 740 грн. Незаконним звільненням йому було завдано моральної шкоди яку позивач оцінив в 5000 грн.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 9 червня 2020 у задоволені позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог. А саме, відсутні дані про надання ОСОБА_1 , 05.07.2019 року відгулу. Звільнення позивача відбулося з дотриманням порядку встановленого законом, тому підстави для задоволення позову про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати, не доплачених при звільненні коштів та відшкодуванні моральної шкоди відсутні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 яка діє в інтересах ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд ухвалив рішення що не відповідає фактичним обставинам у справі, в результаті не виконання вимог закону щодо повного об`єктивного розгляду справи та оцінки доказів. Суд безпідставно відмовив позивачу у витребувані доказів, допити свідків, що позбавило його довести пред`явлений позов. Суд не врахував, що позивач не допускав таких порушень трудової дисципліни наслідком чого мало бути застосування такого вигляду стягнення як звільнення. А саме 05.07.2020 року позивач запізнився з обідньої перерви, оскільки мав поважну причину відвідування медичного закладу, про запізнення він не повідомив директора тому що вона по п`ятницях не працює. Суд також не звернув уваги, що ТОВ не довело: факт його відсутності на роботі більше трьох годин, які трудові обов`язки він виконував як водій, де було його робоче місце та до яких негативних наслідків призвела його відсутність на роботі. А саме, судом не були досліджені: факт належного ознайомлення позивача з правилами трудового розпорядку та режимом робочого часу, табель обліку робочого часу з зафіксованим прогулом, доповідна записка про відсутність позивача на роботі. Суд також не розглянув позовні вимоги про стягнення моральної шкоди та стягнення не виплачених підприємством коштів, не перевірив того, що позивач був звільнений у відпустці та отримав заробітну плату за день відгулу, що є порушенням закону.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін. Посилається на те, що суд ухвалив законне та обґрунтоване рішення. В судовому засіданні було доведено, що позивач самовільно залишив своє робоче місце, жодних пояснень своєї відсутності не надав, не пояснив такі причини і при ознайомленні з наказом про звільнення та при розгляді справи у суді. Звільнення позивача відбулося у день його виходу з відпустки, ТОВ виплатило йому всі належні кошти при звільненні.

Додатковим рішенням Комінтернівського районного суду від 29 липня 2020 року відмовлено у задоволені позову ОСОБА_1 про стягнення витрат на миття та технічне обслуговування автомобілю. Зазначене рішення мотивоване тим, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження понесення вищезазначених витрат ( т. 1 а.с. 214 216).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 20 листопада 2020 року апеляційна скарга ОСОБА_3 яка діє в інтересах ОСОБА_1 на додаткове рішення Комінтернівського районного суду від 29 липня 2020 року визнана неподаною та повернута апелянту ( т.2 а.с. 1).

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно роз`яснень викладених у п.п. 22, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

При цьому, факт відсутності працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня (прогул) має бути належним чином зафіксований власником або уповноваженим ним органом, щоб унеможливити порушення трудових прав працівника та його безпідставне притягнення до дисциплінарної відповідальності. З огляду на предмет позову, обов`язок доведення вини працівника у порушенні трудової дисципліни на підприємстві покладено на роботодавця.

Таким чином, крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з`ясування поважності причин його відсутності. Законодавством не визначено перелік обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, а тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази.

Згідно зі ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

За правилами ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Статтею 149 КЗпП України встановлено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Як встановлено судом та підтверджується даними трудової книжки ОСОБА_1 з 20 квітня 2017 по 22 липня 2019 працював водієм ТОВ ( т.1 а.с. 15).

Наказом № 370 від 22.07.2019 його було звільнено з посади у зв`язку із прогулом відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗПП України ( т.1 а.с. 12).

Відповідно акту фіксації відсутності на роботі співробітника ТОВ «ЕЛ ПІ ДЖІ РІТЕЙЛ» від 05.07.2019 року, зафіксовано , що водій ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці в офісі підприємства за адресою: м. Харків, вул. Біологічна, 6-Й. 05 липня 2019 року з 13.30 год до 17.03. год. Від надання письмових пояснень ОСОБА_1 відмовився про що окремо зафіксовано у зазначеному акті 22.07.2019 ( а.с. 13).

Судова колегія погоджується з висновком суду, що ОСОБА_1 не надав доказів своєї відсутності на робочому місці у вищезазначений час з поважних причин.

Посилання апелянта на неповне з`ясування судом обставин у справі щодо режиму його робочого часу та визначеного робочого місця не є суттєвим, оскільки ОСОБА_1 в суді першої та апеляційної інстанції не заперечував факт відсутності на роботі 05 липня 2019 року з 13: 30 до 17:03. При цьому в суді першої інстанції посилався на використання у цей час відгулу, а в апеляційній скарзі - на наявність у нього поважних причин затримки з перерви, а саме відвідування лікаря.

Проте, належних та допустимих доказів на підтвердження надання йому відгулів та наявності згоди адміністрації ТОВ на їх використання 05.05.2019 року або відвідування у цей час лікаря суду першої та апеляційної інстанції не надав. Надані позивачем в якості доказів письмові пояснення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не можуть вважатися належними доказами наявності у позивача відгулів і тому правильно не взяті судом до уваги.

Судом було досліджені правила внутрішнього трудового розпорядку ТОВ «ЕЛ ПІ ДЖІ РІТЕЙЛ», якими встановлено п`ятиденний робочий день, а також робочий час, що дорівнює 40 годин на тиждень відповідно 8 робочих годин в робочий день, робочий час працівника починався о 09:00 та закінчувався о 18:00 годин ( т. 1 а.с. 56 58); табель обліку використання робочого часу ОСОБА_1 від 05.07.2019 року, де зафіксовано що зазначений робочий день тривав 8 годин ( а.с. 62); наказом № 05251 на TOB «ЕЛ ПІ ДЖІ РІТЕЙЛ» 25.05.2019 року про створення комісії щодо фіксації відсутності працівників на робочому місці( т. 1 а.с. 59), акт фіксації відсутності ОСОБА_1 на робочому місці в офісі підприємства за адресою: м. Харків, вул. Біологічна, 6-Й. з 13.30 год до 17.03. год. від 05.07.2019 ( т. 1 а.с. 13), акт про відмову ОСОБА_1 у наданні письмових пояснень щодо причин відсутності на роботі( т. 1 а.с. 60), подорожній лист № 0507 від 05.07.2019 року ( а.с. 170)

Факт відсутності позивача на роботі 05.07.2019 та його відмову від надання пояснень щодо причин відсутності на роботі підтверджені показаннями допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Судом також встановлено, що звільнення позивача відбулося у перший робочий день після його відпустки, від надання будь яких пояснень з приводу своєї відсутності на робочому місті з 13.30 год до 17.03. год. від 05.07.2019 ОСОБА_1 відмовився, в день звільнення отримав наказ про звільнення та трудову книжку ( а.с. 12).

З огляду на вищезазначене судова колегія погоджується з висновком суду про доведення факту порушення з боку ОСОБА_1 трудової дисципліни ( прогулу), що було підставою для застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення та дотримання відповідачем встановленої КЗпП процедури звільнення.

Суд правильно встановив характер спірних правовідносин та ухвалив законне та обґрунтоване рішення, доводи апеляційної скарги викладених в рішенні висновків не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду в цій частині залишенню без змін.

У зв`язку з тим, що суд апеляційної скарги дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, понесені апелянтом судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 9 червня 2020 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і підлягає оскарженню в касаційному порядку у випадках, встановлених частиною третьою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 01 грудня 2020 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді І.В. Бурлака

О.М. Хорошевський