Справа № 700/586/20
Провадження № 2/700/320/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2020 року Лисянський районний суд Черкаської області

у складі: головуючого - судді Бесараб Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Мельніченко Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Лисянка цивільну справу №700/586/20 провадження №2/700/320/20 за позовом ОСОБА_1 до Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення коштів на сторонній догляд у зв`язку з каліцтвом та збільшення розміру відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення коштів на сторонній догляд у зв`язку з каліцтвом та збільшення розміру відшкодування шкоди.

В обгрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 09 квітня 1987 року в результаті нещасного випадку на залізничній платформі «Малютянка» «Південно-західної залізниці» він втратив обидві руки та був визнаний інвалідом першої групи довічно, втративши 100% загальної та професійної працездатності. 22 серпня 1988 року рішенням Залізничного районного суду м. Києва його вина була визначена у процентному співвідношенні та становила 20%, а Державного територіального-галузевого об`єднання «Південно-західна залізниця», правонаступником якого є Регіональна філія «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» - 80%. На підставі судових рішень, зокрема рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 25.10.2018 року справа № 700/581/18 було змінено частково постановою Апеляційного суду Черкаської області від 26.12.2018 року справа № 22-ц/793/1960/18, по даний час виплачувалися суми втраченого заробітку та витрати на сторонній догляд. Витрати на сторонній догляд відповідач виплачував до грудня 2018 року у розмірі мінімальної заробітної плати, що становила 3723 грн. Проте Законами України від 23.11.2018 року № 2629-VIIІ «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 1 січня 2019 року встановлено мінімальну заробітну плату у збільшеному розмірі 4173 грн., від 14.11.2019 року № 294-Х «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з 1 січня 2020 року встановлено мінімальну заробітну плату в збільшеному розмірі 4723 грн. та відповідач продовжив проводити виплати в розмірі 3723 грн. Враховуючи збільшення мінімальної заробітної плати відповідачем не виплачено суму з 01.06.2019 року по 31.12.2019 року 3150,00 грн. та з 01.01.2020 року по 31.07.2020 року 7000,00 грн. Всього сума заборгованості складає 10150,00 гривень. Крім того просить суд зобов`язати РФ «Південно-західна залізниця» АТ «Українська залізниця» здійснювати виплати на сторонній догляд у розмірі, що відповідає розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 2020 рік відповідно до ч. 2 ст. 1208 ЦК України. За таких обставин змушений звернутися до суду із даним позовом за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Позивач у судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає, просить їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги не визнає, надав суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив що відповідно до чинного законодавства збільшення розміру відшкодування шкоди здійснюється за таких умов: за заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, що завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду. В зазначеному випадку розмір відшкодування шкоди підлягає індексації, яка в свою чергу здійснюється на підставі відповідних нормативно-правових актів. Зокрема, згідно із законодавством щодо індексації грошових доходів населення, а саме: Порядку проведення індексації грошових доходів закріплено, частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає. А також, за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду. Відповідно до постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» п. 19 передбачено, що розмір витрат на побутове обслуговування встановлюється від чверті мінімальної заробітної плати. Згідно п.3 пп.3 ст. 42 ЗУ «Про Загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що сума витрат на необхідний догляд за потерпілим залежить від характеру цього догляду, встановленого МСЕК і не може бути меншою (на місяць) за чверть розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, на побутове обслуговування (прибирання, прання білизни тощо). А тому просить залишити позовну заяву позивача без задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши і дослiдивши письмові докази, суд вважає, що позов пiдлягає частковому задоволенню із наступних пiдстав.

Судом встановлені наступні факти, обставини та відповідні їм правовідносини.

09 квітня 1987 року в результаті нещасного випадку на залізничній платформі «Малютянка» «Південно-західної залізниці» позивач ОСОБА_1 втратив обидві руки та був визнаний інвалідом першої групи довічно, втративши 100% загальної та професійної працездатності. 22 серпня 1988 року рішенням Залізничного районного суду м. Києва його вина була визначена у процентному співвідношенні та становила 20%, а Державного територіального-галузевого об`єднання «Південно-західна залізниця», правонаступником якого є Регіональна філія «Південно-Західна залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» - 80%.

Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 25.10.2018 року справа № 700/581/18 було змінено частково постановою Апеляційного суду Черкаської області від 26.12.2018 року справа № 22-ц/793/1960/18 та стягнуто з відповідача на користь позивача кошти на сторонній догляд у зв`язку з каліцтвом за період з 01.01.2017 року по 31.07.2018 року у сумі 34061 гривня у зв`язку з підвищенням розміру мінімальної заробітної плати.

По даний час відповідачем виплачувалися суми втраченого заробітку та витрати на сторонній догляд. Витрати на сторонній догляд відповідач виплачував до грудня 2018 року у розмірі мінімальної заробітної плати, що становила 3723 грн. Проте, Законами України від 23.11.2018 року № 2629-VIIІ «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 1 січня 2019 року встановлено мінімальну заробітну плату у збільшеному розмірі 4173 грн., від 14.11.2019 року № 294-Х «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з 1 січня 2020 року встановлено мінімальну заробітну плату в збільшеному розмірі 4723 грн. та відповідач продовжив проводити виплати в розмірі 3723 грн. Враховуючи збільшення мінімальної заробітної плати відповідачем не виплачено суму з 01.06.2019 року по 31.12.2019 року (4173-3723) *7=3150 грн. та з 01.01.2020 року по 31.07.2020 року (4723-3723)*7=7000 грн. Всього сума заборгованості складає 10150,00 гривень.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 455 ЦК УРСР (діяла на час заподіяння шкоди позивачу) передбачалося, що в разі заподіяння каліцтва або іншого ушкодження здоров`я організація чи громадянин, відповідальні за шкоду, зобов`язані відшкодувати потерпілому заробіток, втрачений ним внаслідок втрати або зменшення працездатності, а також відшкодувати витрати, викликані ушкодженням здоров`я (посилене харчування, протезування, сторонній догляд тощо).

Відповідно до ст.457 ЦК УРСР якщо каліцтво або інше ушкодження здоров`я заподіяно організацією або громадянином, не зобов`язаними сплачувати за потерпілого внески по державному соціальному страхуванню, ця організація або громадянин повинні відшкодувати потерпілому шкоду за правилами ст.ст. 440, 441, 450 цього Кодексу у частині, що перевищує суму одержуваної ним допомоги або призначеної йому після ушкодження його здоров`я і фактично одержуваної ним пенсії.

Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ч. 2 ст. 1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду.

Згідно з ч. 3 ст. 1195 ЦК України шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.

Так, у зв`язку зі зміною розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування коштів на сторонній догляд ОСОБА_1 повинен бути збільшений виходячи з проведеного наступним чином розрахунку:

- з 01.06.2019 року по 31.12.2019 року у розмірі 3150 гривень ((4173-3723)*7=3150,00 грн.);

- з 01.01.2020 року по 31.07.2020 року у розмірі 7000 гривня ((4723-3723)*7=7000 грн.).

Отже, враховуючи вищевикладене, до сплати позивачу підлягає сума у розмірі 3150 гривень за період з 01.06.2019 року по 31.12.2019 року, а також сума у розмірі 7000 грн. за період з 01.01.2020 року по 31.07.2020 року. Всього сума заборгованості складає 10150 грн.

Доводи відповідача з вказівкою на положення ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 №1078 (п.п.2, 4), слід оцінити критично, адже предметом судового розгляду є позовні вимоги про збільшення витрат на догляд не у зв`язку із здійсненням індексації грошових доходів населення, правовідносини з приводу чого регламентуються правовими актами, на які вказує відповідач, а про збільшення відшкодування шкоди, яке має періодичний характер, у зв`язку зі збільшенням мінімальної заробітної плати, що передбачено іншою правовою нормою - ч.2 ст.1208 ЦК України.

Вказівки відповідача на те, що п.19 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди» та п.3 ст.42 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що розмір витрат на побутове обслуговування встановлюється від чверті мінімальної заробітної плати, суд відхиляє, так як у даній справі йде мова про збільшення компенсації втраченого заробітку та коштів для відшкодування витрат на сторонній догляд, а не про витрати на побутове обслуговування, як вказано відповідачем.

Що ж стосується вимог позивача щодо подальшого здійснення відповідачем виплат на сторонній догляд у розмірі, що відповідає розміру мінімальної заробітної плати встановленої законом на 2020 рік, то вони не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з положенннями ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту прав визначені ст.16 ЦК України. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Зазначені положення законодавства кореспондуються також із роз`ясненнями, наданими Пленумом ВСУ судам України у п.2 постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції».

Підставою для перерахунку розміру відшкодування шкоди, який відповідач сплачує позивачу, у зв`язку зі збільшенням мінімальної заробітної плати, є лише звернення до суду особи, яка таке відшкодування отримує, оскільки закон не дає підстав боржнику для автоматичного перерахунку вказаного розміру шкоди. (ч.2 ст.1208 ЦК України).

Отже, особа має право звернутися до суду за захистом своїх прав, свобод чи інтересів у випадку, зокрема, їх фактичного порушення зі сторони відповідача. Іншими словами, особа не має процесуальних підстав звертатися до суду у разі, якщо права, про захист яких вона просить, на момент звернення до суду не порушено та не існує обґрунтованих підстав вважати, що відповідач вчинятиме дії, які посягають на ці права. Тому при зверненні до суду позивач повинен доводити факт порушення його прав відповідачем.

У даній справі позивачем заявлено вимогу про зобов`язання відповідача при збільшення мінімальної заробітної плати у майбутньому самостійно здійснювати перерахунок виплат на сторонній догляд, яка фактично спрямована на захист прав позивача від майбутніх порушень зі сторони відповідача (тобто від тих порушень, які на момент вирішення справи не мали місця), що суперечить вищевикладеним принципам, закріпленим у ст.4 ЦПК України.

При вирішенні питання про стягнення судового збору, суд керується наступним.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач, як інвалід 1 групи, звільнений від сплати судового збору.

Суд керується вимогами ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, враховує задоволення позовних вимог щодо стягнення коштів на загальну суму 10150 грн., а тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 81, 141, 259, 263-265, 353-354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення коштів на сторонній догляд у зв`язку з каліцтвом та збільшення розміру відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (, місцезнаходження: вул. Лисенка, 6 м. Київ-30, МСП 01601) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ), місце проживання: АДРЕСА_1 , кошти на сторонній догляд у зв`язку з каліцтвом за період з 01.06.2019 року по 31.07.2020 року у сумі 10150,00 грн. (десять тисяч сто п`ятдесят гривень 00 копійок) у зв`язку з підвищенням розміру мінімальної заробітної плати.

Стягнути з Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (, місцезнаходження: вул. Лисенка, 6 м. Київ-30, МСП 01601) на користь держави судовий збір у розмірі 840,40 грн. (вісімсот сорок гривень 40 копійок).

У решті позовних вимог позивача відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. В. Бесараб