ПОСТАНОВА

Іменем України

26 листопада 2020 року м. Кропивницький

справа № 402/495/20

провадження № 22-ц/4809/1379/20

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А.М., Карпенка О.Л.

за участі секретаря Тимошенко Т.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство «Ідея Банк»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 03 серпня 2020 року у складі судді Ясінського Л. Ю. і

В С Т А Н О В И В:

В червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк» (далі АТ «Ідея Банк») та просив:

-визнати недійсним кредитний договір № Z06.00611.004528778 від 13.11.2018, укладений між ним та АТ «Ідея Банк», про надання коштів у розмірі 44 800 грн з застосуванням наслідків недійсності правочину;

-здійснити зарахування грошових коштів, сплачених як плату за обслуговування кредитної заборгованості за кредитним договором № Z06.00611.004528778 від 13.11.2018 в рахунок погашення суми тіла кредиту за кредитним договором № Z06.00611.004528778 від 13.11.2018.

Позовна заява мотивована тим, що 13 листопада 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № Z06.00611.004528778 про надання ОСОБА_1 коштів в сумі 44 800 грн (далі Кредитний договір).

Позивач сумлінно виконує обов`язки з погашення коштів відповідно до Кредитного договору, однак в ньому згідно з графіком щомісячних платежів до сум, що підлягають сплаті, включається комісія (плата за обслуговування кредитної заборгованості), нарахування якої є незаконним.

Позивач вважає Кредитний договір таким, що порушує його права, як споживача, адже АТ «Ідея Банк» не було повідомлено позивача про всю необхідну інформацію щодо умов Кредитного договору.

Відповідач скористався тим, що ОСОБА_1 об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і він був введений в оману при отриманні кредитних послуг.

АТ «Ідея Банк» в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не надав позивачу відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті.

Рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 03 серпня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що відсутні правові підстави для визнання недійсним положень кредитного договору в частині встановлення обов`язку позичальника з оплати обслуговування кредитної заборгованості, оскільки відповідні платежі прямо передбачені положеннями Закону України "Про споживче кредитування", а тому не можуть вважатися несправедливими та такими, що суперечать чинному законодавству.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження доведення факту ненадання відповідачем інформації про умови кредитування при укладенні спірного договору, при цьому позичальник ознайомився з умовами кредитного договору, що підтверджується його особистим підписом.

Матеріали справи та встановлені фактичні обставини справи не дають підстав вважати, що дії відповідача при укладанні спірного кредитного договору суперечили волевиявленню позивача та вимогам закону.

Враховуючи, що між сторонами було досягнуто згоди за істотними умовами спірного кредитного договору, такий правочин створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 03 серпня 2020 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовну заяву.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду.

Суд першої інстанції, зазначаючи про те, що відсутні правові підстави для визнання недійсним положень кредитного договору в частині встановлення обов`язку позичальника з оплати обслуговування кредитної заборгованості, не врахував те, що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку, за дії які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Позивач не погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, позичальник ознайомився з умовами кредитного договору 13 листопада 2018 року, що підтверджується його особистим підписом, адже ОСОБА_1 на момент укладення договору не розумів, що його права порушуються, а про порушення дізнався, коли звернувся за правовою допомогою до Адвокатського об`єднання «Захист».

Від АТ «Ідея Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Бистров С. А. підтримали доводи апеляційної скарги.

Представник АТ «Ідея Банк» в судове засідання не з`явився про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з судовою повісткою.

Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, суд вирішив розглянути справу без його участі, що відповідає положенням статті 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

З урахуванням вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 листопада 2018 року між ОСОБА_1 та АТ "Ідея Банк" укладено кредитний договір № Z06.00611.004528778 (далі по тексту - договір).

Згідно п.1.1. договору банк надає позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 44800 гривень, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору.

За змістом п. 1.11. договору позичальник сплачує за обслуговування кредиту банком, що включає в себе:

- надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні , в контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо;

- надання інформації по рахункам позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника;

- опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо, позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором.

У п. 2.4. договору зазначено, що з укладенням цього договору, позичальник доручає банку здійснювати договірне списання банком з будь-яких рахунків позичальника в ПАТ "Ідея Банк" грошових коштів, в розмірі наявної простроченої заборгованості по кредиту, нарахованих процентах, плати за обслуговування кредитної заборгованості, неустойках, штрафах, пені. Таке договірне списання може здійснюватися банком на підставі цього договору будь-яку кількість разів.

В тому числі позичальник доручає банку без додаткового погодження з ним здійснювати договірне списання коштів з будь-якого рахунку позичальника в іншій валюті (у випадку відсутності або недостатності у позичальника коштів у валюті, необхідній для оплати зобов`язань за цим договором) і доручає самостійно продати за рахунок таких коштів валюту, необхідну для виконання зобов`язань, на міжбанківському валютному ринку України за курсом, що визначається на дату такого списання, на що позичальник уповноважує банк шляхом підписання цього договору.

При цьому всі витрати, пов`язані із продажем коштів у валюту відповідного зобов`язання, включаючи (але не виключно) комісії (згідно діючих тарифів), обов`язкові платежі до бюджету та позабюджетних фондів за операції купівлі-продажу валют та всі інші витрати (в тому числі обов`язкові в силу закону), покладаються на позичальника та утримуються банком чи списуються в порядку договірного списання.

Позичальник підписанням цього договору надає право банку утримати комісійну винагороду в гривнях з коштів, отриманих від продажу іноземної валюти або банківських металів, без зарахування цієї комісійної винагороди на поточний рахунок позичальника в національній валюті.

При цьому позичальник доручає банку оформити заявку на продаж іноземної валюти на Міжбанківському валютному ринку України від імені позичальника.

У випадку невиконання позичальником зобов`язань в повному розмірі, банк має право звернути стягнення та реалізувати майно позичальника для погашення заборгованості.

В силу положень п. 2.6. договору, у разі вимоги банку про дострокове повернення кредиту: (1) термін повернення кредиту вважається таким, що настав, та (2) банк вправі, але не зобов`язаний, нараховувати проценти та плату за обслуговування кредитної заборгованості до повного повернення кредиту, (3) позичальник зобов`язаний повернути заборгованість за договором, сплатити неустойку (штрафи, пені) та відшкодувати завдані банку збитки.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, чинній на час укладення оспорюваного договору) у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору.

У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін.

З огляду на викладене, суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 ознайомився з умовами кредитного договору, що підтверджується його особистим підписом, а дії відповідача при укладанні спірного кредитного договору не суперечили волевиявленню позивача та вимогам закону, при цьому, між сторонами було досягнуто згоди за істотними умовами спірного кредитного договору.

Тому суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання кредитного договору від 13 листопада 2018 року недійсним в цілому.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції також виходив з того, що відсутні правові підстави для визнання недійсним положень кредитного договору в частині встановлення обов`язку позичальника з оплати обслуговування кредитної заборгованості, оскільки відповідні платежі прямо передбачені положеннями Закону України "Про споживче кредитування", а тому не можуть вважатися несправедливими та такими, що суперечать чинному законодавству.

Проте з таким висновком суду першої інстанції суд не може погодитись з огляду на таке.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит.

Матеріалами справи підтверджується, що згідно пункту 1.11. Кредитного договору № Z06.00611.004528778 від 13 листопада 2018 року позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором, що включає в себе плату за:

- надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні , в контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо;

- надання інформації по рахункам позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника;

- опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо, позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором.

Тобто, пунктом 1.11 Кредитного договору фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Необхідність внесення плати за обслуговування кредиту передбачена й у пункті 6 Кредитного договору, а саме у графіку щомісячних платежів.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Згідно частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Враховуючи наведене, оскільки ОСОБА_1 було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд констатує, що положення пунктів 1.11 та 6 Кредитного договору № Z06.00611.004528778 від 13 листопада 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором є нікчемними.

Вказані висновки узгоджуються із висновками, викладеними у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 194/1387/19 (провадження № 61-741св20).

Визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним в силу закону (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17.

Таким чином суд також не може визнати недійсними положення пунктів 1.11 та 6 кредитного договору від 13 листопада 2018 року у зв`язку із обранням позивачем неналежного способу захисту.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За правилами вказаної статті реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

Позивачем вимоги про застосування положень ст.216 ЦК України не заявлялися.

Оскільки обставини справи судом першої інстанції встановлено повно, проте неправильно застосовано норми матеріального права, мотивувальна частина рішення суду першої інстанції підлягає зміні з викладенням її в редакції цієї постанови.

Порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 03 серпня 2020 року змінити виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 02.12.2020.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді А. М. Головань

О. Л. Карпенко