Провадження № 2/643/4287/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2020 року Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Довготько Т.М.

за участю секретаря судового засідання - Хотян К.В.

позивача - ОСОБА_1

відповідачів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які діють в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до неповнолітньої дитини ОСОБА_4 в інтересах якої діють ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , треті особи: Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням та примусово зняти її з реєстраційного обліку. Стягнути з відповідачів понесені ним збитки, у вигляді витрат по оплаті юридичних послуг та судового збору.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що він є власником квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 14.11.2008 року, в якій він проживає та зареєстрований. В зазначеній квартирі окрім нього зареєстрована його неповнолітня донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 08.05.2016 року загинула його дружина ОСОБА_1 . Після її смерті, батьки дружини, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , рішенням Московського районного суду м. Харкова від 06.09.2018 року по справі № 643/1360/18, позбавили його батьківських прав щодо неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та були призначені опікунами останньої. На той час, ОСОБА_4 вже проживала за місцем реєстрації відповідачів, та після встановлення опіки адресу реєстрації дитини змінено не було. У зв`язку з високими цінами на комунальні послуги, на сьогоднішній день у нього виникла проблема з оплатою надмірних платежів за послуги, які нараховуються на кількість зареєстрованих осіб, тому є необхідність зняття з реєстрації осіб, які фактично не проживають в вищезазначеній квартирі, а саме доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка ніколи не проживала за місцем реєстрації. За добровільною згодою домовитись з відповідачами неможливо, через напружені стосунки. Також, зазначає, що згідно рішення Московського районного суду м. Харкова від 06.09.2018 року по справі № 643/1360/18 він сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дитини, в розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, та заборгованостей не має. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ОСОБА_4 він не чинить. Враховуючи вищевикладене, та відмову відповідачів добровільно зняти з реєстрації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка по факту не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , є порушенням прав позивача та створює йому перешкоди у здійсненні права користуватися і розпоряджатися своїм майном, тому він змушений звернутись за захистом до суду.

Ухвалою судді від 18.09.2020 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою судді від 19.10.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі, з підстав викладених у ньому.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які діють в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради у судове засідання не з`явився, надав до суду письмові пояснення , в яких просить розглянути справу у відсутності їх представника.

Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради у судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника третьої особи, рішення по справі просила прийняти з урахуванням висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, якій діє від імені органу опіки та піклування.

Суд. заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, приходить до наступного.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу р.№ 5677 від 14.11.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Єніною Л.В. /а.с. 11-14/.

Відповідно до довідок про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 /а.с.28-29/.

Згідно рішення Московського районного суду м. Харкова від 06.09.2018 року по справі № 643/1360/18 ОСОБА_1 позбавлено батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Призначено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 опікунами ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини усіх видів доходу щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менш ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку /а.с.20-24/.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року з наступними змінами, у справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки, у разі їх поважності, суд може продовжити пропущений строк.

Статтею 405 ЦК України встановлено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік.

Згідно з ч. 1, 2 та 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

За змістом ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Принципом 4 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина має користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальні догляд і охорона мають бути забезпечені дитині та її матері, зокрема належний допологовий і післяпологовий догляд. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування.

Відповідно до статті 16 Конвенції про права дитини жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Право на житло є одним із основних майнових прав дитини, яке є базисом її соціально-економічного розвитку. З метою забезпечення цього права для належного фізичного, інтелектуального, культурного розвитку, воно повинно гарантуватись неповнолітній особі в повному обсязі.

Пунктом 3 частини 1 статті 247 СК України визначено, що дитина, над якою встановлено опіку або піклування, має право на збереження права користування житлом, у якому вона проживала до встановлення опіки або піклування.

Несплата дитиною коштів за користування житлово-комунальними послугами, не може бути підставою для визнання її такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням, оскільки заявник (за доведеності понесення ним таких витрат одноособово) не позбавлений можливості ставити питання про їх відшкодування до законного представника дитини.

В силу вимог частин 4 та 5 статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору з приводу визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Висновок надається на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Як вбачається з висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, який діє від імені органу опіки та піклування за № 527 від 03.11.2020 року орган опіки та піклування вважає недоцільним визнання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

За вказаних обставин вимоги про визнання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири, суперечать інтересам неповнолітньої дитини, а тому суд не може визнати обґрунтованими вимоги позивача та в задоволенні позову відмовляє в повному обсязі.

Суд, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 82, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 / АДРЕСА_1 / до неповнолітньої дитини ОСОБА_4 / АДРЕСА_1 / в інтересах якої діють ОСОБА_2 / АДРЕСА_3 / та ОСОБА_3 / АДРЕСА_3/ , треті особи: Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради /м.Харків, пл.Конституції, буд.7/, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради /м.Харків, вул.Чернишевська,55/ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - залишити без задоволення.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду, протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 03.12.2020року.

Суддя - Т.М.Довготько