Справа № 188/1237/19
Провадження № 2/188/31/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 року смт. Петропавлівка

Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі :

головуючої судді Курочкіної О.М.,

секретар судового засідання Хандрига Л.І.,

справа №188/1237/19

позивач: АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ "ПРИВАТБАНК"

відповідач: ОСОБА_1

про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В :

АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ "ПРИВАТБАНК" подано до суду позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 144194.64 грн.

В обґрунтування позову зазначено, відповідно до підписаної заяви № б/н від 17.06.2011 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позивач вважає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складала між ним та Банком Договір, що підтверджується його підписом у заяві.

При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, тобто договором приєднання є договір , умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Позивач вважає, що у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 21.05.2019 року має заборгованість - 144194,64 грн., з яких:

0.00 грн. - заборгованість за тілом кредита;

13365,05 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита;

0.00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками;

127163.89 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання;

3665.70 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

0.00 грн. - штраф (фіксована частина).

0.00 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до п. 1.1.7.11. Договору, Договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна з сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той же строк.

Пунктом 1.1.7.43. Договору сторони визнали, що дія договору закінчується в момент закриття останнього рахунку/депозиту Клієнта, відкритого в рамках Договору або підпадаючого під дію Договору, а також при закінченні використання послуг Банка, передбачених договором. За наявної у Клієнта в момент закриття останнього рахунку Клієнта непогашеної заборгованості перед Банком по Договору, в тому числі по овердрафту, а також заборгованості по сплаті комісії перед Банком, дія договору закінчується після повного погашення заборгованості.

На даний час Відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав ті інтересів AT КБ "ПРИВАТБАНК".

Просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості та судові витрати.

В судове засідання представником позивача надано заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримують, просить стягнути заборгованість та судові витрати.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, поштовий рекомендований конверт з судовою повісткою від 15.11.2019р. був повернутий до суду з позначкою про причини повернення .

Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено 17.06.2011 року відповідачем, підписано анкету -заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку.

У анкеті-заяві позичальника від 17.06.2011 року домовленості сторін щодо строку дії кредитного договору відсутні, вид банківської послуги, що відповідає конкретним тарифам не зазначено, позначки про обраний вид кредитної картки, що повинно відповідати визначеним Тарифам характеристикам відсутні.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадкуАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до Анкети-заяви, пам`ятка клієнта, що є в заяві, це відривна частина анкети і вона залишилась у клієнта, але враховуючи, що в заяві не визначено вид банківської послуги, тобто отриманої платіжної карти, суд робить висновок, що відповідачка належним чином з умовами не ознайомлена.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Вимоги відповідно до положень ст. 625 ЦК України позивачем не заявлені.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 17.06. 2011 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитом .

На визначення розміру заборгованості позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, посилається на розрахунок заборгованості за договором №б/н від 17.06. 2011 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - ОСОБА_1 , станом на 21.05.2019 року, а також посилався на витяги з Тарифів і Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), комісії та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Надані позивачем роздруківки розрахунків заборгованості відповідача належним доказом саме розрахунку бути не можуть, так як не засвідчені належним чином, крім того цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Тарифи і Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження№ 6-16цс15).

Надані позивачем додатково в якості доказів виписки рахунків та інші банківські документи не підтверджують як кредитний ліміт так і суму заборгованості.

Відповідно до основної карти НОМЕР_1 та виписки по НОМЕР_2 кредитний ліміт з 17.06.2011 по 06.07.2011 складав 10 грн., а з 07.08.2011 по 06.09.2011 взагалів був 0.00;

по НОМЕР_3 зазначено зростання заборгованості за рахунок страхових платежів по договору «страхування кредитного ліміту, на що відсутні посилання при обґрунтування позову, заборгованість по даті з 22.05.2014 року по 05.01.2019 рік становить 104064.83 грн.;

по НОМЕР_1 зазначено зростання заборгованості за рахунок списання відсотків за використання кредитного ліміту, за період з 17.06.2011 року по 01.12.2019 рік, а з 01.08.2016 року до 01.10.2019 року щомісячно 2.5 %, 2.9 %, 3.6% до 01.08.2016 року та пеня за просрочку, на що відсутні посилання при обґрунтування позову, заборгованість по даті з 17.06.2011 року по 05.01.2019 рік становить 137466.28 грн.

Тобто відповідно до наданих додатково документів станом 21.05.2019 року заборгованість по картковим рахункам:

НОМЕР_3 становить 104064.83 грн.;

НОМЕР_1 становить 137466.28 грн.,

а відповідно до позовних вимог заборгованість складає 144194.64 грн.

Крім того, відповідно до наданих додатково доказів по основній карті НОМЕР_2 згідно виписки з 01.01.1999 року по 14.12.2019 року кредитний ліміт також дорівнює 0.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що надані докази не підтверджують обставини зазначені в позовних вимогах.

Суд також приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (17.06. 2011 року) до моменту звернення до суду з указаним позовом (06.09.2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Розрахунок, є головним доказом при вирішенні питання про розмір заборгованості, її види та правильність нарахування заборгованості, представник не має повноважень розраховувати банківську заборгованість відповідача.

Позивач зазначив, що додав до позову оригінал.

Відповідно до матеріалів справи суду з позовом надано два розрахунки, під розрахунками зазначено «представник ПриватБанку» і підпис, але прізвище особи, що поставила підпис під розрахунком в розрахунку не зазначено, штампом чи печаткою представника не засвідчено.

Суд не може вважати надані розрахунки оригіналами, так як розрахунок здійснюється банком по відповідній програмі в електронному варіанті, тож роздруківка вже є копією і повинна бути посвідчена відповідною особою з зазначенням її прізвища.

Відповідно до п.69 Постанови Правління НБУ №97 від 18.07.2019 року «Про затвердження Положення про організацію процесу управління проблемними активами в банках України» банк забезпечує автоматичний розрахунок кількісних ІРП, які базуються на внутрішніх даних банку щонайменше щодо класу та кількості днів прострочення боржником/контрагентом погашення боргу.

Враховуючи вищезазначене, суд, власною ухвалою від 14.11.2019 року надав можливість стороні позивача до початку розгляду справи по суті, надати до суду Розрахунок заборгованості за договором №б/н від 17.06. 2011 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом- ОСОБА_1 , але отримав не розрахунок засвідчений підписом відповідної посадової особи Банку, або копії виписок банківських документів.

Відповідно до ч.3 ст.77 ЦПК України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Позивач не використав своє право на надання суду письмових доказів щодо відповідного розрахунку, тому в цій частині суд вважає надані розрахунки як докази не є такими, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи щодо розрахунку суми заборгованості.

Відповідно до ч.7 ст.81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом .

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Надані позивачем виписки з Тарифів, Умов та правил надання банківських послуг, не містять дати, крім того, з огляду на їх мінливий характер, їх не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Обґрунтовуючи позов, позивач посилався на Тарифи банку, однак підтверджень про отримання відповідачем кредитної картки саме «універсальна», та її виду суду не надано.

Враховуючи вище зазначене, суд вважає, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи, не можуть розцінюватись як частина кредитного договору №б/н, укладеного між сторонами 17.06. 2011 року шляхом підписання заяви-анкети, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Зазначені обґрунтування є практикою Верховного суду і міститься в Правовому висновку Постанови ВС від 27.11.2019 по справі № 140/458/17 (№ в ЄДРСР 86139313) « Вказане враховано судом апеляційної інстанцій під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором, а тому висновок апеляційного суду про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 21 568,46, заборгованості по пені та комісії в розмірі 3 389,12 грн, а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме: штрафу (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн та штрафу (процентна складова) в розмірі 1 335,03 грн є правильним та таким, що відповідає нормам матеріального права. Оскільки витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який викладений на банківському сайті не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.»

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 13листопада 2019 року у справі № 335/70/14-ц , у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України

Відповідно до позову заборгованість за тілом кредита та заборгованість за нарахованими відсотками відсутня.

Відповідно до позову стягненню підлягають заборгованість за просроченим тілом кредита, нарахована пеня за прострочене зобов`язання та нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., що при відсутності заборгованості по тілу кредиту та заборгованості по нарахованим відсоткам суперечить положенням ст.625 ЦК України.

Згідно до Постанови Правління НБУ №97 від 18.07.2019 року «Про затвердження Положення про організацію процесу управління проблемними активами в банках України» поняття «прострочена заборгованість за основним боргом та процентами » застосовується в розумінні повної або часткової капіталізації нарахованих і несплачених процентів та простроченої суми основного боргу за кредитом, в якості інструменту реструктуризації, про можливість якої позивач не повідомив суд .

Відповідно до положень ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом але заборгованість за тілом кредита та за нарахованими відсотками, відповідно до позову відсутня.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 144194.64 грн.

Підстави для нарахування зазначеної заборгованості у відповідача відсутні.

Зазначений висновок суду відповідає і положенням викладеним у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12.

Відповідно до пункту 91 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 13листопада 2019 року у справі № 335/70/14-ц , від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України

Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Враховуючи правові позиції Верховного Суду та встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Крім того, судові витрати при подачі позову сплачені позивачем у розмірі 2162.92 грн., суд вважає відшкодуванню також не підлягають.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України судовий збір

покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі відмови в позові - на позивача.

Беручи до ст.ст. 4, 133, 141, 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

У позові АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області.

Суддя О. М. Курочкіна