ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/1506/20 Номер провадження 22-ц/814/2624/20Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж. О. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О. А.,

судді: Дорош А. І., Триголов В. М.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 05 жовтня 2020 року (час ухвалення судового рішення не зазначений, дата виготовлення повного тексту рішення - 10 жовтня 2020 року) у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з вказаним позовом, просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь банку заборгованість у розмірі 18 455 грн. 58 коп. за кредитним договором №б/н від 13.03.2018 року, а також - судові витрати.

Заявлені вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за укладеним кредитним договором.

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 05 жовтня 2020 року позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» суму непогашеного кредиту за кредитним договором № б/н від 13.03.2018 року в розмірі 12 825 грн. 98 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані неправильним застосуванням судоми норм матеріального права, внаслідок чого суд дійшов хибного висновку стосовно узгоджених сторонами умов укладеного кредитного договору.

Суд не врахував, зокрема, що відповідач підписав паспорт споживчого кредиту, у якому погоджені усі істотні умови договору, у тому числі щодо сплати неустойки.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 13.03.2018 року ОСОБА_1 подав до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (а.с.11). У анкеті відсутні дані про розмір кредиту, процентну ставку, строк кредитування, наслідки порушення умов кредитування, тощо.

У цей же день ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту, у якому сторонами встановлені: тип кредиту відновлювальна кредитна лінія, шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитній картці; сума /ліміт кредиту до 50 000 грн. (картка «Універсальна»), до 75 000 грн. (картка «Голд»); строк договору 240 місяців; строк кредитування до 240 місяців; мета отримання кредиту споживчі потреби; а також процентні ставки у межах пільгового періоду та поза межами пільгового періоду, порядок повернення кредиту та наслідки порушення зобов`язань з повернення кредиту (а.с.12-13).

Згідно розрахунку, наданого АТ КБ «ПРИВАТБАНК», загальна сума заборгованості станом на 23 грудня 2019 року становить 18 455 грн. 58 коп., з яких:

12 825 грн. 98 коп. - заборгованість за тілом кредиту,

911 грн. 78 коп. - заборгованість за простроченими відсотками;

3 362 грн. 79 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625;

500 грн. - штраф (фіксована частина);

855 грн. 03 коп. - штраф (процентна складова).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил розумів відповідач ОСОБА_1 та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі не містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Суд першої інстанції у відповідності до наведеної норми процесуального закону правомірно керувався при вирішенні цього спору правовими позиціями, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду за результатами розгляду справи у подібних правовідносинах (постанова від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 (провадження№14-131цс19).

У зазначеній справі Верховним Судом зроблені такі висновки.

«Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18 лютого 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.»

За змістом положень ст.12, ст.13, ст.89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. Кожна із сторін зобов`язана довести належними і допустимими доказами ті, обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд не може збирати докази, що стосуються спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судоми у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснені учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Апеляційний суд зауважує, що принцип диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) не звільняє учасника справи від обов`язку доказування обставин, на які він посилається у підтвердження обставин, якими обґрунтовані позовні вимоги або заперечення позову (ст.81 ЦПК України).

Зважаючи на те, що відповідач як споживач банківських послуг є більш слабкою (незахищеною) стороною у спірних правовідносинах, апеляційний суд виходить з того, що Банк не довів належними і допустимими доказами згоду відповідача з Умовами і правилами надання банківських послуг, які долучені до справи.

Отже, є правильними висновки суду першої інстанції, що Банком не доведені належними і допустимими доказами вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по простроченим відсоткам і неустойки.

Посилання в апеляційній скарзі на підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту (а.с.12-13) є безпідставним, так як у розділі сьомому цього паспорту зазначено, що наведені у ньому правила (інформація) є чинними до 28.03.2018 року (а.с.13 зворот), тобто фактично до початку нарахування ОСОБА_1 процентів та неустойки за користування кредитними коштами.

Згідно позову і доводів апеляційної скарги проценти на підставі ч.2 ст.625 ЦК України розраховані відповідно до п.2.1.1.2.12, п.2.1.1.6.1, п.2.1.1.3.1, п.2.1.1.6.5. Умов та Правил надання банківських послуг, виходячи із розміру процентів 86,4 та 84,0, проте, як правильно встановлено судом першої інстанції, відповідач не був ознайомлений з такими умовами, тобто не погодився з нарахування відсотків у таких розмірах.

Банком не надано розрахунку 3 % річних, який би містив відомості про розмір простроченої суми, на яку нараховуються проценти, а також період, за який ці проценти нараховані.

Згідно ст.13 ЦПК України суд не в праві перебирати на себе функцію збирання доказів та самостійно здійснити нарахування заборгованості за кредитним договором, у тому числі в порядку ч.2 ст.625ЦК України (у розмірі 3% річних).

В апеляційній скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.

Зважаючи на встановлене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Заочне рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 05 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 02 грудня 2020 року.

Головуючий суддя О. А.Лобов

Судді А.І.Дорош

В.М. Триголов