22-ц/804/3435/20
265/9492/18

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„01 грудня 2020 року місто Маріуполь Донецької області
Єдиний унікальний номер 265/9492/18
Номер провадження 22-ц/804/3435/20
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Мальцевої Є.Є., Пономарьової О.М.
за участю секретаря: Грішко С. В.
учасники справи :
заінтересовані особи Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Маріупольська міська рада
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 вересня 2020 року головуючого судді Вайновського А.М. зі складанням повного тексту судового рішення 28 вересня 2020 року по цивільній справі за скаргою на дії державного виконавця,-
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків), в якій просив визнати поважною причину пропуску строку на подання скарги на постанову про арешт коштів боржника, поновити строк на подання скарги; визнати незаконною та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 16 липня 2020 року за виконавчими провадженнями ; витребувати постанову про арешт коштів боржника від 16 липня 2020 року.
Скаргу мотивовано тим, що на виконанні відділу перебувають виконавчі провадження № 62561741 та № 62562543 за виконавчими листами по справі № 265/9492/18 від 06 липня 2020 року, виданими Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя про стягнення з ОСОБА_1 на користь Маріупольської міської ради шкоди,завданої внаслідок незаконного вилову риби у розмірі 55 777 грн. та стягнення в дохід держави судового збору у розмірі 1458,38 грн ,у зв*язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції .
Заявнику належить картковий рахунок НОМЕР_1 у АТ КБ «ПриватБанк», який відкрито для отримання пенсії , та на який він отримує тільки пенсію.
27 липня 2020 року він звернувся до відділу ДВС з письмовою заявою щодо отримання відомостей про підстави накладення арешту на його пенсійний рахунок.
12 серпня 2020 року отримав відповідь, за підписом в.о.начальника відділу Хаваліц С., в якій були зазначені виконавчі провадження, на підставі яких накладено арешт на рахунок. В наданій інформації відсутні відомості про ідентифікатор доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, не надані копії постанов про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на грошові кошти, що позбавило його можливості звернутися до суду зі скаргою на дії виконавця, та отримати доступ до виконавчого провадження. Ним було повідомлено державного виконавця відділу Хараджа О.С. про те, що на вказаний рахунок надходить лише пенсія, яка є єдиним джерелом його існування.
20 серпня 2020 року він звернувся зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця до начальника Центрального ВДВС міста Маріуполь Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) та 21 вересня 2020 року особисто звернувся до вказаної державної виконавчої служби для з*ясування підстав ненадання йому відповіді та залишення її без розгляду. Проте , отримав лише усну відповідь про необхідність звернення до суду.
На його думку, строки на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця були пропущені з поважної причини , через оскарження дій державного виконавця до начальника відділу виконавчої служби.
Посилаючись на ст. 46 Конституції України, ст.ст. 6, 11,48,59,68,70,74 Закон України «Про виконавче провадження», правові висновки Європейського суду, вказував, що накладення арешту на рахунок, на який він отримує пенсію, порушує його права.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 вересня 2020 року ОСОБА_1 відмовлено у поновленні строку на звернення до суду зі скаргою та скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) залишено без розгляду.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права. Зокрема зазначає, що до сьогоднішнього дня не отримував постанов про відкриття виконавчого провадження та про арешт грошових коштів, що позбавило його можливості своєчасно звернутися до суду зі скаргою на дії державного виконавця, та отримати доступ до виконавчого провадження.
Посилаючись на ст. 122 ЦПК України, зазначає, що на його думку, строки на звернення до суду зі скаргою не були пропущені. Про існування виконавчого провадження він дізнався 12 серпня 2020 року, але не мав жодної інформації щодо нього. Він скористався усіма можливими способами отримання необхідних відомостей, але факт настання такої події, коли б були виконані всі дії державного виконавця відповідно до законодавства, так і не настав.
Крім того, посилаючись на ст. 6, ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», ч. 1 ст. 5 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», вказує, що перед тим, як застосувати засоби і способи примусу, державний виконавець повинен пересвідчитись чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження, яка має бути направлена на зазначену у виконавчому документі адресу боржника та встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення. Отже, у разі з`ясування факту недоодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження, державний виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії.
Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з*явився,належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання (а.с.185). Надав суду заяву про підтримання апеляційної скарги та про можливість розгляду справи за його відсутністю (а.с.187).
Представники Центрального ВДВС у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Маріупольської міської ради у судове засідання не з*явилися,належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання шляхом отримання судових повісток, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.186,188) .
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи ,фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось (ч.2 ст.247 ЦПК України).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є : 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Так,судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 квітня 2020 року, яке залишено без змін постановою Донецького апеляційного суду від 25 червня 2020 року, по справі № 265/9492/18 задоволено позов Маріупольської міської ради та стягнуто з ОСОБА_1 шкоду , завдану внаслідок незаконного вилову риби у розмірі 55 777 грн , судовий збір 1762 грн. та в дохід держави судовий збір у розмірі 1458,38 грн ,у зв*язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
24 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) та просив визнати поважною причину пропуску строку на подання скарги на постанову про арешт коштів боржника, поновити строк на подання скарги; визнати незаконною та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 16 липня 2020 року за виконавчими провадженнями ; витребувати постанову про арешт коштів боржника від 16 липня 2020 року (а.с.98-102) .
Відповідно до додатків до скарги ,серед іншого , заявник надав копію відповіді відділу на звернення від 10 серпня 2020 року (а.с.111), копію скарги на дії та бездіяльність виконавця , спрямовану 20 серпня 2020 року рекомендованим листом, до адреси начальника відділу , з вимогами скасувати постанову про арешт коштів боржника від 16 липня 2020 року по виконавчим провадженням № 62562543 та № 625661741 та надати йому копії постанов про відкриття провадження та накладення арешту на грошові кошти за вказаними виконавчими провадженнями,просив повідомити про результати розгляду скарги (а.с.112-114).
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 вересня 2020 року ОСОБА_1 відмовлено у поновленні строку на звернення до суду зі скаргою та скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) залишено без розгляду (а.с.117) .
Відмовляючи у поновленні строку на звернення до суду зі скаргою, суд першої інстанції виходив з того, що про порушення, як він зазначає, своїх прав та законних інтересів ОСОБА_1 достовірно дізнався 12 серпня 2020 року з письмової відповіді на його заяву, при цьому скаргу до суду надіслав лише 23 вересня 2020 року, тобто після спливу понад одного місяця. Будь-яких об`єктивних і непереборних обставин, які унеможливлювали вчасне звернення заявника до суду, за змістом скарги не наведено. Та ж обставина, що зверненню заявника зі скаргою до суду передувало його звернення зі скаргою до начальника відділу державної виконавчої служби, не прийнято судом, оскільки заявник ОСОБА_1 виступає саме боржником у виконавчому провадженні та в розумінні ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» не наділений правом оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця у такий спосіб. Тому, судом першої інстанції, не встановлено наявності поважних причин пропущення строку звернення заявника ОСОБА_1 до суду зі скаргою.
З таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд погодитись не може, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам цивільного процесуального законодавства, з огляду на наступне.
Відповідно до положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Статтею 449 ЦПК України встановлено строк для звернення зі скаргою, зокрема, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Відповідно до п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 7 лютого 2014 року « Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» строки звернення заявника зі скаргою до суду є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання.
При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.
Відмова в судовому захисті суперечить положенням ст.ст. 55, 124 Конституції України.
Згідно з частиною першою статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.
Згідно з ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Отже, з метою виконання процесуального обов`язку дотримання процесуального строку особа, яка має намір подати заяву, повинна, проявляючи розумну обачність щодо наслідків не вчинення цієї процесуальної дії протягом визначеного строку, вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для цього.
Верховенство права є одним з основних засад (принципів) цивільного судочинства (п. 1 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності - загальний принцип права, який гарантує забезпечення легкості з`ясування змісту права і можливість скористатися цим правом у разі необхідності.
У відповідності до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст.13 розділу І "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Стаття 6 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.
Стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
У пункті 41 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 03 квітня 2008 року в справі Пономарьов проти України за заявою № 3236/03 зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності.
У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.
У справах Осман проти Сполученого королівства та Креуз проти Польщі Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.
При цьому, ЦПК України не пов`язує право суду поновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Таким чином, у кожному випадку, суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та робить висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.
Відповідно до ст.122 ЦПК України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення (ч.ч.1,2 ст.15 Закону України « Про виконавче провадження « .
Копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі ( ч.1 ст.28 Закону України « Про виконавче провадження» ) .
Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження (ч.5 ст.56 Закону України « Про виконавче провадження» ).
Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України « Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Підставою для залишення без розгляду скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця було пропуск скаржником встановленого законом процесуального строку на оскарження дій державного виконавця.
При цьому, слід зазначити, що ОСОБА_1 , звертаючись до суду зі скаргою та зазначаючи клопотання про поновлення строку на звернення зі скаргою, зазначав підстави для такого поновлення через незаконність дій державного виконавця, а в апеляційній скарзі скаржник зазначає, що до сьогоднішнього дня не отримував постанов про відкриття виконавчого провадження та про арешт грошових коштів, що взагалі не було перевірено судом першої інстанції.
З матеріалів справи вбачається,що суд першої інстанції не перевірив доводів ОСОБА_1 про необізнаність його з виконавчим провадженням та неотриманням ним будь-яких повідомлень ,постанов від державного виконавця про вчинення будь-яких виконавчих дій,та дійшов передчасного висновку про залишення його скарги без розгляду .
З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції, дійшов передчасного висновку щодо пропуску скаржником строку на оскарження дій державного виконавця та безпідставно залишивши скаргу ОСОБА_1 без розгляду.
З огляду на викладене, ухвала Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 вересня 2020 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 12 листопада 2020 року ОСОБА_1 відстрочено сплату суми судового збору у розмірі 420,40 грн до закінчення апеляційного розгляду справи (а.с.195). Враховуючи, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції, з урахуванням обставин викладених у скарзі та у клопотанні щодо сплати судового збору, апеляційний суд дійшов висновку про можливість звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 374,376,381,382 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 вересня 2020 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 04 грудня 2020 року .
Судді: