ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9446/20 Справа № 2-5138/10 Суддя у 1-й інстанції - Прихожанов О.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-Бондар Я.М.

суддів -Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання-Голуб О.О.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач:Виконавчий комітет Покровської районної в місті ради

заявник- ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження,цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та її представника адвоката Стельмаха Валерія Васильовича на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 червня 2010 року, ухваленого суддею Прихожановим О.В. у м.Кривому Розі, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні), -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2010 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати право власності на самовільно збудований гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначив, що у липні 2004 року він згідно домашньої угоди придбав у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 гараж «А» у вигляді незавершеного будівництва з двома оглядовими ямами, площею 110 кв.м.

У 2005 році позивач добудував гараж. При зверненні до виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради з питань оформлення права власності на зазначений гараж у видачі документів відмовлено та запропоновано звернутися до суду.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 червня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_1 до виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради м.Кривого Рогу про визнання права власності на самочинно збудований гараж, задоволені повністю.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на самочинно збудований гараж «А» 2005 року побудови, площею 110 кв.м. по АДРЕСА_1 .

Зобовязано КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на самочинно збудований гараж «А» 2005 року побудови, площею 110 кв.м. по АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_2 і її представник адвокат Стельмах В.В., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушують питання про його скасування та ухвалення нового рішення про повну відмову позивачеві ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог.

При цьому, скаржники зазначають, що під час розгляду справи та ухвалення оскаржуваного судового рішення ОСОБА_2 не була учасником справи з поважних причин, оскільки позивач ОСОБА_1 умисно не залучив до справи власника земельної ділянки.

Скаржники вказують, що 16 липня 2020 року ОСОБА_2 , отримавши витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, довідалась про те, що на належній позивачу земельній ділянці самочинно, без дозвільних документів збудовано капітальний гараж, право власності на який оформлено на позивача ОСОБА_1 на підставі оскаржуваного судового рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 24 червня 2010 року.

Скаржники вказують на те, що 29 червня 1990 року Виконавчий комітет Жовтневої районної Ради народних депутатів своїм рішенням №226 узаконив за вмерлим ОСОБА_5 земельну ділянку, площею 600 м.кв., 437 м.кв, в тимчасове користування під огород, погріб розміром 1,7м.х3,25м. і 3,08м.х4,05м., сарай розміром 4,4м.х2,02м. по АДРЕСА_1 .

13.09.1996 року Виконавчий комітет Жовтневої районної Ради народних депутатів своїм рішенням №410 дозволив ОСОБА_6 відчуження земельної ділянки площею 100 кв.м. в присадибній земельній ділянці на АДРЕСА_1 . При цьому було надано ОСОБА_4 земельну ділянку площею 50 кв.м. для будівництва на АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 земельну ділянку площею 50 кв.м. для будівництва гаража на АДРЕСА_1

26.12.1997 року Виконавчий комітет Жовтневої районної Ради народних депутатів своїм рішенням №539/3 надав ОСОБА_3 земельну ділянку в розмірі 75,0 кв.м. для будівництва гаражу розміром 3,0м.х10,0м. на АДРЕСА_1 за рахунок відчуження із земельної ділянки ОСОБА_6 на АДРЕСА_1 .

Відповідно до Технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, АДРЕСА_1 від 13.09.2019 року, виданого Комунальним підприємством Дніпропетровської області «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» на ім`я ОСОБА_6 в схемі розташування будівель та споруд вказано, що на земельній ділянці знаходиться житловий будинок з господарськими спорудами, а також збудовані дві нежитлові споруди де зазначено, що власник не встановлений.

Вказують, що ОСОБА_6 вступила в спадщину після смерті батька ОСОБА_5 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 )., що підтверджено Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим Другою Криворізькою державною нотаріальною конторою 02 жовтня 2019 року. Спадщина складається з житлового будинку з надвірними побудовами, який належав померлому батьку на підставі Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку, посвідченого Другою криворізькою державною нотаріальною конторою 18.08.1962 року за реєстровим №1-2998. Право власності на будинок зареєстровано в КП Криворізьке БТІ» в реєстровій книзі №95, сторінка 67, запис 23980.

20 травня 2020 року ОСОБА_2 купила у ОСОБА_6 належній останній спадковий будинок, що підтверджено Договором купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_2 , виданого Сьомою Криворізькою державною конторою.

Відповідно до рішення Криворізької міської ради від 30.06.2020 року за №4828 ОСОБА_2 надано у приватну власність земельну ділянку в АДРЕСА_3 , кадастровий номер ділянки: :04:451:0010, право власності зареєстровано 16.07.2020 року №216631574 за реєстраційним номером 110 та номер запису про право власності/довірчної власності: 37351008.

З наведених вище підстав, скаржники вважають, що оскаржуване судове рішення прийняте з порушенням процесуального та матеріального права, так як докази подані позивачем ОСОБА_1 не були належним чином перевірені, зазначені рішення Виконавчого комітету Жовтневої районної Ради народних депутатів м.Кривого Рогу залишалися тільки на паперовому носію, не були залучені та не зареєстровані в КП Криворізьке БТІ.

Окрім того, скаржники вказують на те, що з бесіди ОСОБА_2 з ОСОБА_4 , останній стало відомо, що він не був допитаний судом під час ухвалення оскаржуваного рішення, ніяких грошових коштів від ОСОБА_1 не отримував, розписку не писав. Вказують, що позивачем до суду не було надано доказів про те, що ОСОБА_1 погоджував в інспекції Держахбудконтролю проектну документацію на погодження будівництва гаража на АДРЕСА_1 та отримання дозволу на виконання будівельних робіт. Скаржники наголошують на тому, що ця обставина має значення для вирішення справи і є істотною для ухвалення правильного рішення у справі та раніше не була відома суду, так, як на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_2 незаконно без дозволу спадкодавців, дозволу ОСОБА_2 , як власника земельної ділянки та без дозволу компетентних державних органів самочинно, позивачем ОСОБА_1 було збудовано гараж.

Скаржники вважають, що оскаржуване судове рішення порушує права ОСОБА_2 на вільне володіння, користування та розпорядження своєю земельною ділянкою на якій без згоди власника було самочинно збудовано гараж та цим рішенням незаконно без належних письмових доказів узаконено незаконно збудований гараж на чужій земельній ділянці.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представника заявника ОСОБА_2 - адвоката Стельмаха В.В., який підтримав доводи апеляційної скарги, просив скаргу задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове рішення про відмову позивачу ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог, позивача ОСОБА_1 та його представника, адвоката Ковалик М.Ф., які кожен окремо заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судом встановлено, що рішенням виконкому Жовтневої районної Ради народних депутатів від 26.12.1997 року №539/3 ОСОБА_3 в розмірі 75,0 кв.м. для будівництва гаража за рахунок відчуження із земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 .

Рішенням виконкому Жовтневої районної Ради народних депутатів від 13.09.1996 року №410 ОСОБА_4 в розмірі 50,0 кв.м. для будівництва гаража за рахунок відчуження із земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 .

На підставі угоди ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 незавершене будівництво гараж «А» з двома оглядовими ямами, що підтверджено розписками.

У 2005 році ОСОБА_8 добудував гараж «А» з двома оглядовими ямами площею 110,0 кв. м., вказаний об`єкт був побудований самочинно, а саме без належного дозволу Виконавчого комітету Жовтневої районної у місті Ради м.Кривого Рогу, та здійснення будівництва без дотримання порядку, встановленого законодавством України, що підтверджується технічним висновком Криворізького відділу комплексного проектування Дніпропетровського філіалу «Держаного науково-дослідного та проектно-дослідницького інституту «НДІ проект реконструкція».

У березні 2010 року позивач звернувся до відповідача з питання оформлення права власності на вказаний гараж, проте йому було відмовлено і рекомендовано звернутися з позовом до суду, оскільки гараж побудовано на земельній ділянці, яка не відведена для цієї мети, тобто самочинно, що підтверджено листом виконкому Жовтневої районної у місті Ради від 13.03.2010 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції на підставі досліджених доказів, виходив з того, що надані позивачем докази вказують на наявність підстав для визнання за позивачем права власності на самочинно збудований гараж.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції і не може погодитись із доводами скаржників, з огляду на таке.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час судового розгляду справи у повній мірі встановив всі обставини, які мають значення для справи, та виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і обґрунтованим.

Доводи скаржників про те, що оскаржуване судове рішення порушує права ОСОБА_2 на вільне володіння, користування та розпорядження своєю земельною ділянкою на якій без згоди власника було самочинно збудовано гараж та цим рішенням незаконно без належних письмових доказів узаконено незаконно збудований гараж на чужій земельній ділянці, колегія суддів вважає необґрунтованими і їх відхиляє, виходячи з наступних підстав.

Так із заяви ОСОБА_6 адресованої голові виконкому Жовтневої районної Ради народних депутатів Дніпропетровської області вбачається, що остання надала ділянку землі під будівництво двох гаражів розміром 10х5м. на території належного їй власного подвір`я позивачу ОСОБА_9 , оскільки земля не пригідна для використання під огород (а.с.27).

З наявної у справі копії рішення виконкому Жовтневої районної Ради народних депутатів Дніпропетровської області №410 від 13.09.1996, вбачається, що розглянувши заяву ОСОБА_6 з проханням дати дозвіл на відчуження земельної ділянки для будівництва гаражів та, враховуючи згоду районного відділу архітектури виконкому, прийнято рішення про дозвіл ОСОБА_6 на відчуження земельної ділянки площею 100 кв.м. з присадибної ділянки на АДРЕСА_3 з наданням ОСОБА_4 земельної ділянки площею 50 кв.м. для будівництва на АДРЕСА_3 та з наданням ОСОБА_7 земельної ділянки, площею 50 кв.м. для будівництва гаража на АДРЕСА_3 . У п.п.4,5,6 цього рішення зазначено про необхідність Криворізькому бюро технічної інвентаризації внеси зміни в технічну документацію, ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 зобов`язано виготовити та узгодити проекти забудови гаражів та після завершення будівництва виконати благоустрій прилеглої до гаражів території (а.с.21).

З копії рішення виконкому Жовтневої районної Ради народних депутатів Дніпропетровської області №539/3 від 26.12.1997 видно, що виконком розглянув заяви громадян з проханням надати їм земельні ділянки для будівництва гаражів та, враховуючи позитивне узгодження інженерних служб району, прийняв рішення про надання земельної ділянки: ОСОБА_3 площею 75,0 кв.м. для будівництва гаражу розміром 5,0м.х 10,0м. на АДРЕСА_3 за рахунок відчуження із земельної ділянки ОСОБА_6 по АДРЕСА_3 , гаражі збудувати, згідно узгодженої схеми та проекту, виготовленого НДТ «Проектреконструкція» з послідуючим благоустроєм прилеглої території. У п.3 цього рішення зазначено, що після завершення будівництва у термін 3 місяці з дні прийняття рішення, власникам виготовити технічну документацію та провести реєстрацію провоустановчих документів (а.с.20).

Наведені вище докази свідчать про те, що власник домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 надала свою згоду на відчуження частини земельної ділянки з її присадибної ділянки для будівництва гаражів ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_3 .

Рішенням №410 від 13.09.1996 Жовтневої районної Ради народних депутатів Дніпропетровської області, ОСОБА_6 було надано дозвіл на відчуження земельних ділянок площею 100 кв.м. з її присадибної ділянки на АДРЕСА_3 з наданням ОСОБА_4 і ОСОБА_7 земельних ділянок площею по 50 кв.м., кожному для будівництва гаражів на АДРЕСА_1 .

Іншим рішенням Жовтневої районної Ради народних депутатів Дніпропетровської області №539/3 від 26.12.1997 за рахунок відчуження із земельної ділянки ОСОБА_6 по АДРЕСА_3 , земельну ділянку площею 75,0 кв.м. надано ОСОБА_3 для будівництва гаражу розміром 5,0м.х 10,0м. на АДРЕСА_3 .

Наявні у справі докази вказують на те, що за згодою власника домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 з її присадибної ділянки було відчужено три земельні ділянки для будівництва гаражів, тобто присадибна ділянка біля домоволодіння зменшилась на 175 кв.м.

З розписки ОСОБА_3 (датована липнем 2004 року) вбачається, що останній у 2004 році продав ОСОБА_1 належний йому незавершений будівництвом гараж по АДРЕСА_1 (а.с.4).

З розписки ОСОБА_10 (датована 09 липня 2004 року), також видно, що остання отримала від ОСОБА_1 4000 доларів США за два гаражі і не має до нього претензій (а.с.5).

Відповідно до листа виконкому Жовтневої районної у місті Ради Дніпропетровської області від 13.03.2010 року ОСОБА_1 було відмовлено в оформленні права власності на збудований ним у 2005 році гараж і рекомендовано звернутися з позовом до суду, оскільки гараж побудовано на земельній ділянці, яка не відведена для цієї мети, тобто гараж збудовано самочинно (а.с.6).

У травні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на самочинно збудований гараж і суд першої інстанції на підставі досліджених доказів наданих позивачем, керуючись ч.3 статті 376 ЦК України 24 червня 2010 року ухвалив рішення, яким визнав за ОСОБА_1 право власності на самочинно збудований гараж «А», побудови 2005 року, площею 110 кв.м по АДРЕСА_1 .

Відповідно до норм ч.3 ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Отже, під час судового розгляду справи, суд першої інстанції встановив, що позивач ОСОБА_1 самочинно добудував гараж на земельній ділянці, яка не була йому відведена для будівництва, при цьому, суд також встановив, що ця земельна ділянка у встановленому законом порядку надавалась ОСОБА_11 та ОСОБА_3 (на підставі рішень №410 від 13.09.1996 та №539/3 від 26.12.1997 Жовтневої районної Ради народних депутатів Дніпропетровської області) для будівництва гаражів, які продали свої незавершені будівництвом гаражі ОСОБА_1 , який і завершив будівництво, у зв`язку з чим, суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для визнання за позивачем права власності на самочинно збудований гараж.

З рішення виконкому Жовтневої районної у місті ради народних депутатів №299 від 21.07.2010 року, вбачається, що ОСОБА_1 власнику гаража з двома оглядовими ямами, загальною площею 100,1 кв.м. присвоєна поштова адреса: АДРЕСА_3 (а.с.179).

З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» №27018671 від 15.08.2010 вбачається, що ОСОБА_1 є власником гаража, розташованого на АДРЕСА_3 (а.с.177).

Апеляційним переглядом встановлено, що ОСОБА_2 20 травня 2020 року купила у ОСОБА_6 належній останній будинок А загальною площею 71,8 кв.м. з надвірними побудовами, погріб В, вбиральня Д, водо колонка І та огорожа №1, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено Договором купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_2 , виданого Сьомою Криворізькою державною конторою.

При цьому гараж та земельна ділянка під гараж у договорі купівлі-продажу не зазначені, оскільки як зазначалось вище за згодою власника домоволодіння, ОСОБА_6 з її присадибної ділянки у 1996 та 1997рр. на законних підставах (рішення №410 від 13.09.1996 та №539/3 від 26.12.1997 Жовтневої районної Ради народних депутатів Дніпропетровської області) було відчужено три земельні ділянки для будівництва гаражів, відповідно площа присадибної ділянки належної власнику була зменшена.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 пояснив, що коли йому стало відомо про наявність рішення Криворізької міської ради від 30.06.2020 року за №4828, яким ОСОБА_2 надано у приватну власність земельну ділянку в АДРЕСА_3 , кадастровий номер ділянки: :04:451:0010 до якої увійшла і площа земельної ділянки на якій розташовано належний йому на праві приватної власності гараж, поштова адреса: АДРЕСА_3 , він 30 липня 2020 року звернувся до Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном та визнання дій протиправними, зобов`язанні вчинити дії. Справа №212/5588/20 на даний час не розглянута, рішення не прийнято.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що скаржниками не доведено порушення прав ОСОБА_2 на вільне володіння, користування та розпорядження своєю земельною ділянкою на якій без згоди власника було самочинно збудовано гараж, оскільки належний позивачу гараж добудований останнім у 2005 році було збудовано на неналежній ОСОБА_6 земельній ділянці, яка за її згодою була відчужена і надана іншим громадянам для будівництва гаражів.

Окремо слід зазначити, що доводи ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_4 судом не був допитаний, ніяких грошових коштів від ОСОБА_1 не отримував, розписку не писав, суперечать матеріалам справи, оскільки з оскаржуваного судового рішення видно, що в судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_3 , який підтвердив, що він та ОСОБА_4 продали свої недобудовані гаражі позивачу ОСОБА_1 , а наявна у справі розписка на а.с.5 написана ОСОБА_10 , а не ОСОБА_4 .

На думку колегії суддів, доводи скаржників фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та її представника адвоката Стельмаха Валерія Васильовичазалишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 червня 2010 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 грудня 2020 року.

Головуючий

Судді: