н/п 2/490/2462/2020 Справа № 490/1210/20
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 червня 2020 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва в складі:
Головуючого судді Гуденко О.А.,
при секретарі Дудник Г.С.,
за участю представника позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Миколаївського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зобов`язання вчинити певні дії,-
В лютому 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просить суд зобов`язати Центральний районний у місті Миколаєві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказавши національність її батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 як « поляк » та вказавши її національність як « полька ». Свою позовну заяву обґрунтовує тим, що ОСОБА_5 , 1912 року народження є рідною бабкою ОСОБА_2 по лінії батька. Національність ОСОБА_5 при народженні вказана як «полька». В 1931 році ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_5 . В актовому запису про реєстрацію шлюбу національність ОСОБА_5 зазначена як «полька». ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя ОСОБА_4 народився син ОСОБА_4 - батько позивача, де в актовому запису про його народження національність матері зазначена як «українка». Також національність самого ОСОБА_4 зазначена як «українець».14.10.1958 року ОСОБА_4 зареєстрував шлюб з ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя ОСОБА_4 народилася донька ОСОБА_2 , де в її актовому записв про народження національність батька зазначена як «українець». 15.09.1978 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_2 . В січні 2020 року позивач звернулася до Центрального районного у містіМиколаєві ВДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про внесення змін до актового запису про народження № 2565 від 31.08.1959 року складеного Миколаївським міським відділом РАЦС, а саме: змінити її національність з «українки» на «полька». Листом відповідача вих. № 11/15.5-5.6.4 від 25.01.2020 року позивача повідомлено про неможливість внесення відомостей про національність заявниці, так як актовий запис не містить графу «національність дитини». Крім того, за думкою відповідача національність «полька» документально не підтверджена, так як в актовому запису про народження № 2565 від 31.08.1959 року складеного Миколаївським міським відділом РАЦС на гр. ОСОБА_2 в графах національність батьків вказано: батько «українець», мати «українка». Таким чином, оскільки позивач не має можливості самостійно вирішити питання про встановлення національності, вона змушена звернутися з позовною заявою до суду.
Протокольною ухвалою суду від 27.04.2020 року замінено відповідача Центральний районний у місті Миколаєві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на Миколаївський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Представник заявника у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.
Представник відповідача надав суду відзив, в якому просить суд розглядати справу у його відсутність та пояснив, що законодавчими та нормативними актами, які регулюють діяльність органів ДРАЦС, порядок зміни національності не передбачений. Також зміна національності чинним законодавством не передбачена, оскільки Указ Президента України від 31.12.1991 р. №24 «Про порядок зміни громадянами України національності» втратив чинність на підставі Указу Президента №70/99 від 27.01.99 р.
Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності відповідача, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін.
Вислухавши пояснення представника позиваач, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.
Згідно архівної довідки від 24.11.2014 р., в алфавітах до метричних книг релігійних установ католицького віросповідання м. Миколаїв є актовий запис від 1912 р. №59 про народження ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_9 , де вказані батьки: батько - ОСОБА_10 , мати - ОСОБА_11 , національність дитини - "полька".
В 1931 році ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 , після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_5 », від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_4 - батько позивачки.
ІНФОРМАЦІЯ_7 року ОСОБА_4 зареєстрував шлюб з ОСОБА_8 , від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_2 ( позивачка по справі)
15.09.1978 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 , після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_2 ».
ІНФОРМАЦІЯ_8 року ОСОБА_4 помер.
Листом Центрального районного у м. Миколаєві ВДРАЦС за вих. № 11/15.5-5.6.4 від 25.01.2020 року, позивача повідомлено про неможливість внесення відомостей про національність заявниці, так як актовий запис не містить графу «національність дитини». Крім того, за думкою відповідача національність «полька» документально не підтверджена, так як в актовому запису про народження № 2565 від 31.08.1959 року складеного Миколаївським міським відділом РАЦС на гр. ОСОБА_2 в графах національність батьків вказано: батько «українець», мати «українка».
Згідно архівної копії актового запису з книги відділу ЗАГС виконкому Миколаївської міської Ради робітничих, селянських та червоноармійських депутатів від 11.09.1932 р. №2068 про народження ОСОБА_12 , яка є рідною сесетрою позивачки, від 03.01.2020 р., відомості про батьків вказано: батько - ОСОБА_6 , за національністю «росіянин», мати - ОСОБА_5 , національність «полька».
Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого подружжя від 21.11.2014 р., 03.05.1941 р. ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_13 , після чого змінила прізвище на « ОСОБА_5 ».Національність ОСОБА_5 ( бабуся позивачки) вказано як «полька».
ІНФОРМАЦІЯ_9 від шлюбу народився син ОСОБА_14 , що підтверджується Свідоцтвом про ародження серії НОМЕР_1 , актовий запис №925.
ІНФОРМАЦІЯ_11 бабуся позивачки ОСОБА_5 померла.
Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 21.11.2014 р., ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_10 . Відомості про померлу особу у графі національність вказано «полька».
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.ст.81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.
Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.
Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.
Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану регулюють Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 (далі - Правила).
Згідно з пунктом 1.1 розділу І Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться районними, районними у містах, міськими (міст обласного значення), міськрайонними, міжрайонними відділами державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та в яких зазначено про можливість оскарження його у судовому порядку.
Підпунктами 2.13.1, 2.13.2 пункту 2.13 розділу ІІ Правил визначено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану, постанова адміністративного суду.
Отже, органи державної реєстрації актів цивільного стану за заявою громадян можуть вносити зміни до актових записів на підставі рішень суду, якими встановлено неправильність таких записів та зазначено про внесення до них конкретних змін.
Відповідно до статті 11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України.
При цьому чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах органами державної реєстрації актів цивільного стану національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено статтею 11 Закону України «Про національні меншини в Україні». Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.
Згідно зі статтею 300 ЦК особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.
Відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах органів державної реєстрації актів цивільного стану відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону України «Про національні меншини в Україні».
Отже, національна належність особи є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу.
Аналогічну правову позицію Велика Палата Верховного Суду висловила, зокрема, в постановах від 29 травня 2019 року у справі № 398/4017/18 та від 11 вересня 2019 року у справі № 810/2732/18 (К/9901/5276/19) (провадження № 11-381апп19).
Таким чином, у зв`язку з неможливістю встановлення в судовому порядку фактів щодо належності осіб до певної національності цей спір не підлягає розгляду не лише в порядку адміністративного судочинства, а й у судовому порядку взагалі.
Враховуючи наведене, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовної заяви ОСОБА_2 .
Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 18, 76 - 81, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України,
У задоволенні позову ОСОБА_2 до Миколаївського міського відділу ДРАЦС Південного міжрегіонального управління МЮ (м.Одеса) про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А. Гуденко