Провадження № 2/161/36/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2020 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - Присяжнюк Л.М.,

за участю секретаря судового засідання - Борсук К.П.,

представника відповідача - Мацея А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом Житлово комунального підприємства №3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ЖКП №3 звернулось до суду з позовом до відповідачів про стягнення боргу за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території, вказавши в заяві, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , користується послугами ЖКП №3, але оплату за отримані послуги не здійснюють, у зв`язку з чим за період з вересня 2015 року по жовтень 2019 року утворилась заборгованість у сумі 4 171,88 грн. за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території, крім того, позивач просить стягнути три відсотки річних у сумі 125,22 грн., інфляційні нарахування 287,57 грн. та понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1 921,00грн.

02.12.2019 року було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено справу до розгляду у судовому засіданні.

13.01.2020 року ухвалою суду в прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Житлово-комунального підприємства №3 Луцької міської ради про визнання актів виконаних робіт недійсними відмовлено.

12.10.2020 року ухвалою суду закрито провадження у цивільній справі за позовом житлово комунального підприємства №3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в частині позовних вимог про стягнення з відповідачів суми боргу в розмірі 1 989,96 грн.

Ухвала суду мотивована тим, що на підставі судового наказу від 31 січня 2018 року у справі №2-н/161/33/18 за заявою ЖКГ №3 стягнуто із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 1 989 грн. 96 коп. заборгованості за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали.

Відповідачі та їх представник заперечували щодо задоволення позовних вимог, мотивуючи тим, що між сторонами не існує письмового договору щодо видів робіт, які надає позивач, відповідачами жодного акту про виконання робіт підписано не було. Крім того, зауважують, що позивачем не було надано жодного доказу на підтвердження наданих послуг відповідачам.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до відомостей місцевого обчислювального центру, відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Рішеннями виконавчого комітету Луцької міської ради №319-1 від 05.06.2013 року «Про тарифи на послугу з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що надається житлово-експлуатаційними підприємствами», № 792-1 від 21.12.2016 року «Про скориговані тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що надаються житлово-експлуатаційними підприємствами», № 20-1 від 24.01.2018 року «Про скориговані тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що надаються житлово-експлуатаційними підприємствами» визначено перелік та вартість послуг з утримання будинків та прибудинкових територій, в тому числі і утримання будинку за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 19-35).

На підтвердження наданих послуг позивачем долучено до матеріалів справи акти виконаних робіт.

Надаючи оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права.

Як вбачається з довідки місцевого обчислювального центру від 29.10.2019 року власником квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і є споживачем житлово-комунальних послуг в розумінні ч.1 ст.1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 р. №1875-ІV, споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Так, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

Згідно зі ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (частина перша статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (частина перша статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року).

Договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою (частина перша статті 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку (частина перша статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року).

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказана правова позиція викладена зокрема у постанові ВП ВС від 07.07.2020 №712/8916/17.

Отже, законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови від оплати таких послуг споживачем, посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

За приписами ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. ЖКП №3 надавало послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, а відповідач їх отримував, не надавши суду належних доказів на підтвердження своїх доводів щодо невиконання ЖКП №3 своїх обов`язків.

Таким чином, між сторонами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг, які регулюються Цивільним Кодексом України та спеціальним законодавством-Законом України «Про житлово-комунальні послуги», позивач свої зобов`язання перед відповідачем ОСОБА_1 виконав, а останній плату за надані послуги у встановленому порядку не вносить тривалий строк.

Перелік послуг по утриманню будинку та прибудинкової території, розмір, встановлених органами місцевого самоврядування тарифів на житлово-комунальні послуги відповідачем не оскаржувалися.

Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку відповідач частково здійснював оплату за надані послуги з утримання будинку і прибудинкової території, внаслідок чого утворилася заборгованість за період з 01.01.2018 року по 30.09.2019 року в розмірі основного боргу 2 181,92 грн.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості за послуги з утримання будинку і прибудинкової території відповідачем ОСОБА_1 не спростований.

Безперечних і належно оформлених доказів того, що послуги з утримання будинку та прибудинкової території надаються неякісно та не в повному обсязі в судовому засіданні відповідачем ОСОБА_1 не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає встановленим факт порушення прав позивача, тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості у розмірі 2 181,92 грн. з ОСОБА_1 , як власника квартири, за адресою АДРЕСА_1 , за житлово-комунальні послуги є законними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Водночас, суд зауважує, що ухвалою суду закрито провадження у цивільній справі за позовом житлово комунального підприємства №3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в частині позовних вимог про стягнення з відповідачів суми боргу в розмірі 1 989,96 грн.

При цьому, суд відмовляє в частині позовних вимог до ОСОБА_2 , оскільки він лише зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , доказів того, що дана особа є власником чи співвласником вказаної квартири позивачем не зазначено та судом не здобуто.

Решта доводів та пояснень відповідачів та їх представника не спростовують висновків суду.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Тому, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача індекс інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

В постанові Верховного Суду України від 20.06.2012 року у справі №6-68цс12 була висловлена правова позиція щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Верховний Суд України від 13 січня 2016 року у справі №6-931цс15 висловив правову позицію, що з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у частині другій статті 625 ЦК України.

У постанові від 16 грудня 2015 року у справі №6-2023цс15 Верховний Суд України вказав, що за відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України. Крім того, застосування положень частини другої статті 625 ЦК України до спірних правовідносин також узгоджується із закріпленими в пункті 3 частини першої статті 96 Цивільного процесуального кодексу України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

Тому, з урахуванням наведеного, поряд з основною сумою боргу, з відповідача ОСОБА_1 слід стягнути на користь ЖКП №3 індекс інфляції за весь час прострочення у сумі 275,90 грн., а також три проценти річних від простроченої суми 114,37 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір слід стягнути з відповідача ОСОБА_1 (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог).

Керуючись ст.ст. 82, 89, 131, 141, 229, 247, 263, 264, 280, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Житлово-комунального підприємства №3 заборгованість у розмірі 2 572 (дві тисячі п`ятсот сімдесят дві) грн. 19 коп., в т.ч. заборгованість за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 2 181,92 грн., три відсотка річних 114,37 грн., інфляційні втрати 275,90 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Житлово-комунального підприємства №3 судовий збір у розмірі 1 184 (одна тисяча сто вісімдесят чотири) грн. 40 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Згідно зі статтями 273, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено

та підписано 07.12.2020 року

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк