Номер провадження: 22-ц/813/5867/20
Номер справи місцевого суду: 520/7708/17
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: № 520/7708/17

Номер апеляційного провадження: 22-ц/813/5867/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Бикової К.А.,

учасники справи:

- позивачі 1) ОСОБА_1 , 2) ОСОБА_2 ,

- відповідач ОСОБА_3 ,

- третя особа, яка на заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Київська районна адміністрація Одеської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка на заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Київська районна адміністрація Одеської міської ради, про усунення перешкод у користуванні власністю, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Луняченка В.О. о 15 годині 05 хвилині 18 грудня 2019 року, повний текст рішення складено 28 грудня 2019 року,

встановив:

У липні 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з вищевказаною позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнень позовних вимог, остаточно просили зобов`язати відповідачку ОСОБА_3 , власними силами та за власний рахунок: 1) перенести огорожу (паркан) та альтанку квартири АДРЕСА_1 на відстань 1,0 (одного) метра від стіни житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 ; 2) зменшити ухил покрівлі альтанки квартири АДРЕСА_1 , на рівні покрівлі власної прибудови до зазначеного житлового будинку; 3) виконати роботи по переобладнанню покрівлі альтанки, таким чином, щоб гофр профільного листа розташувався уздовж скату, з улаштуванням зовнішнього водостоку для організованого відведення згідно вимог ДБН В 2.6-220:2017 (10); 4) демонтувати водопровідну колонку біля огорожі (паркану) квартири відповідачки.

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 обґрунтовують тим, що відповідачка наймач квартири, розташованої на першому поверсі сусіднього з позивачами одноповерхового багатоквартирного будинку здійснила реконструкцію огорожі (паркану), яким відгороджена земельна ділянка перед її квартирою, та альтанки над даною відгородженою земельною ділянкою, у зв`язку із чим дана огорожа розташована на відстані менш одного метру від квартир (і відповідно вікон) позивачів, яки проживають на першому поверсі багатоквартирного будинку. Ухил альтанки під час опадів направляє воду саме на стіну квартир позивачів, а збудована біля огорожі водопровідна колонка порушує вимоги будівельних норм (а. с. 3 5, 78, 125 - 127).

У судовому засіданні суду першої інстанції адвокат Луценко О.А., діюча від імені позивачів, позивачі особисто підтримали доводи та вимоги позову.

Адвокат Волошина С.В., діюча від імені ОСОБА_3 , ОСОБА_3 особисто у судовому засіданні суду першої інстанції заперечували проти позову. Просили у задоволенні позову відмовити (а. с. 157 158).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2019 року року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_3 власними силами та за власний рахунок: перенести огорожу (паркан) та альтанку квартири АДРЕСА_1 на відстань 1,0 (одного) метра від стіни житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 ; зменшити ухил покрівлі альтанки квартири АДРЕСА_1 , на рівні покрівлі власної прибудови до зазначеного житлового будинку; виконати роботи по переобладнанню покрівлі альтанки, таким чином, щоб гофр профільного листа розташувався уздовж скату, з улаштуванням зовнішнього водостоку для організованого відведення згідно вимог ДБН В 2.6-220:2017 (10).

В іншій частині позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пропорційно задоволеним вимогам, у розмірі - 6 140 грн..

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що місцевий суд вважав встановленим і підтвердженим висновком судової будівельно-технічної експертизи, що добудовані до квартири АДРЕСА_1 огорожа (паркан) та альтанка у зв`язку з їх розташуванням та конфігурацією і матеріалом покрівлі альтанки порушують права позивачів, а тому підлягають реконструкції (перебудуванню) відповідачем за власні кошти і власними силами.

Суд першої інстанції також вважав, що визначений позивачами спосіб захисту своїх прав шляхом зобов`язання відповідачку перенести огорожу (паркан) і альтанку, змінити ухил альтанки та переобладнання її покрівлі, у відповідності до пропозиції експерта, є ефективним способом захисту, а тому зазначені позовні вимоги підлягають задоволенню.

В частині вимог про демонтуванню водопровідної колонки, суд вважав не доведеним порушення прав позивачів місцем її розташування, а також прийняв до уваги факт, який визнано і позивачами у судовому засіданні, її добровільного демонтування відповідачкою, а тому вважав дані вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи правову позицію, викладену у постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5, місцевий суд вважав, що в даному випадку не підлягає до вимог про захист порушених прав позивачів застосування строків позовної давності, так як порушення їх прав збудованими огорожею (парканом) та альтанкою є таким, що триває у часі.

Також суд першої інстанції вважав не доведеним посилання відповідачки на те, що відстань між парканом і стіною квартир позивачів значно зменшилась саме у зв`язку із проведенням самими позивачами реконструкції стіни домоволодіння, так як такі обставини не доведені належними та допустимими доказами (а. с. 160 - 162).

В апеляційній скарзіОСОБА_3 просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2019 року. Ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин справи, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт в апеляційній скарзі посилається на пропуск позивачами строку позовної давності щодо звернення до суду з вищевказаним позовом. Заперечує проти висновку експерта, як доказу обґрунтованості вищенаведених позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 заперечує проти апеляційної скарги. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Оскаржуване рішення просить залишити без змін. Вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зазначає про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відсутність підстав для ухвалення нового судового рішення.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Від ОСОБА_3 до апеляційного суду надійшло клопотання про відкладення, призначеного на 19.11.2020 року, розгляду справи.

Вказане клопотання про відкладення розгляду справи не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, на всій території України установлено карантин.

Рада суддів України рекомендувала у період карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16.03.2020 року, адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).

На підставі рішення зборів суддів Одеського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року, відповідно до частини 2 статті 29 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (зі змінами) та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами), рішення Ради суддів України за №19 від 17 березня 2020 року, постанови головного державного санітарного лікаря України №16 від 09 травня 2020 року, рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайної ситуації від 15 жовтня 2020 року, у зв`язку з ускладненням епідеміологічної ситуації в місті Одесі та із підтвердженням у працівників Одеського апеляційного суду діагнозу COVID-19, з метою запобігання поширенню захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, серед співробітників та відвідувачів Одеського апеляційного суду та забезпечення безпечних умов праці працівникам суду ухвалено розпорядження Голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року «Про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи суду».

Пунктами 1, 5, 12 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року «Про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи суду» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території міста Одеси рівня епідемічної небезпеки: «помаранчевий» або «червоний», зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинено їх допуск до залів судових засідань. Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у частинах 1, 2 статті 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. Це розпорядження набрало чинності з 26 жовтня 2020 року.

Отже, вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину, установлення на території міста Одеси рівня епідемічної небезпеки: «помаранчевий» або «червоний».

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, неодноразове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів ухвалила відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи та розглянути справу за відсутності її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Апеляційний суд не вбачає підстав щодо перегляду оскаржуваного рішення в частині відмови у задоволенні вимог вищенаведеного позову, оскільки вищевказана апеляційна скарга не містить доводів та вимог щодо скасування рішення суду першої інстанції в цій частині.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції про часткову обґрунтованість позову. Вважає, що суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих її учасинками і досліджених судом доказів, вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищезазначеного висновку про необхідність часткового задоволення позову.

Між тим, апеляційний суд не погоджується з висновками суду в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судових витрат, оскількивисновки суду в цій частині не відповідають обставинам справи, вимогам норм процесуального (ст. ст. 141, 263, 264 ЦПК України) права, з огляду на наступне.

На підставі наявних у справі, наданих її учасниками та досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 , а ОСОБА_4 власником квартири АДРЕСА_4 .

ОСОБА_3 є наймачем квартири АДРЕСА_1 .

До квартири відповідача добудована огорожа (паркан) який відокремлює частину ділянки, над якою збудована альтанка.

Дані обставини визнаються сторонами і не потребують додаткового доказування.

Згідно висновку експерта Науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Ковальчука О.У. №18-583 від 19.04.2019 року (а. с. 102) огорожа (паркан) та альтанка квартири відповідача не є самочинно побудованими; огорожа (паркан) за висотою відповідає нормативним будівельним нормам, але не відповідає будівельно-технічним нормам за розташуванням, як і розташування альтанки; водопровідна колонка біля огорожі (паркану) квартири відповідачки за розташуванням не відповідає державним будівельним нормам; розташування огорожі (паркану) та альтанки квартири відповідачки призводить до погіршення природного освітлення в приміщеннях позивачів; на штукатурці фасаду квартир позивачів наявні висоли, сліди зволоження, причини яких може бути змочування зовнішньої поверхні стін.

Експертом запропоновано для усунення виявлених порушень перенести огорожу (паркан) та альтанку квартири АДРЕСА_1 на відстань 1,0 (одного) метра від стіни житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 ; зменшити ухил покрівлі альтанки квартири АДРЕСА_1 , на рівні покрівлі власної прибудови до зазначеного житлового будинку; виконати роботи по переобладнанню покрівлі альтанки, таким чином, щоб гофр профільного листа розташувався уздовж скату, з улаштуванням зовнішнього водостоку для організованого відведення згідно вимог ДБН В 2.6-220:2017 (10), а також демонтувати або перенести водопровідну колонку біля огорожі ( паркану ) квартири АДРЕСА_1 відповідно до вимог ДБН 360-92** (6).

Між сторонами склалися правовідносини щодо усунення перешкод у користуванні власністю.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту (стаття 16 ЦК України).

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції належним чином дослідив та дав оцінку поданим сторонами доказам, врахував всі обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, оскільки, як зазначалось вище, згідно висновку експерта Науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Ковальчука О.У. №18-583 від 19.04.2019 року (а. с. 102) огорожа (паркан) не відповідає будівельно-технічним нормам за розташуванням, як і розташування альтанки. Також водопровідна колонка біля огорожі (паркану) квартири відповідачки за розташуванням не відповідає державним будівельним нормам. Крім того, розташування огорожі (паркану) та альтанки квартири відповідачки призводить до погіршення природного освітлення в приміщеннях позивачів - на штукатурці фасаду квартир позивачів наявні висоли, сліди зволоження, причини яких може бути змочування зовнішньої поверхні стін.

За правилами частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини 1, 2, 3 статті 89 ЦПК України).

Апеляційний суд критично ставиться до викладених в апеляційній скарзі заперечень проти висновку експерта, як доказу обґрунтованості вищенаведених позовних вимог, оскільки на спростування висновку експерта апелянтом, всупереч приписів статті 81 ЦПК України, не надано жодного доказу. Отже, такі доводи апеляційної скарги є недоведеними.

Крім того безпідставними є доводи апеляційної скарги про необхідність застосування строку позовної давності у даній справі, з огляду на наступне.

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

За змістом статті 391 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов`язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. У зв`язку із цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом (пункт 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»).

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18), серед способів захисту речових прав цивільне законодавства виокремлює усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України). Вказаний спосіб захисту може бути реалізований шляхом подання негаторного позову. До позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення.

Тобто, позов про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (негаторний позов) може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання порушення.

Вбачаючи вищевикладене, місцевий суд дійшов до вірного висновку, що в даному випадку не підлягає до вимог про захист порушених прав позивачів застосування строків позовної давності, так як порушення їх прав збудованими огорожею (парканом) та альтанкою є таким що триває у часі.

Інших доводів апеляційна скарга не містить. Отже доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Між тим, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно частини першої, пункту третього частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Між тим, всупереч вищевказаних приписів статті 141 ЦПК України, оскаржуваним рішенням стягнуто невірну суму судових витрат з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у розмірі - 6 140 грн., адже вірною сумою судових витрат, які підлягають до стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 є 4 605 грн. (4 605 грн. = 6 140 (загальний розмір судових витрат понесених ОСОБА_1 (а. с. 1, 81, 111)) : 4 (загальна кількість вимог вищевказаного позову) x 3 (кількість задоволених вимог вищенаведеного позову)).

З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд вважає за необхідне змінити оскаржуване рішення в частині визначення розміру судових витрат, які підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 ..

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_3 є частково обґрунтованою, а тому підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374, пунктів 3, 4 статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

За правилами частини 4 статті 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Оскільки невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права призвело до невірного визначення розміру стягнення судових витрат, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судових витрат необхідно змінити за вищевказаного обґрунтування.

В решті рішення необхідно залишити без змін.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження вищевказаних судових рішень зазначені в частині 2 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судових витрат - змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі 4 605 (чотири тисячі шістсот п`ять) грн. 00 коп..

В решті рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 30 листопада 2020 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе