КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

24 листопада 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі судді Поліщук Н.В., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 27 серпня 2015 року у справі за заявою відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві про затвердження мирової угоди у виконавчому провадженні з виконання заочного рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01 квітня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про виділ частки зі спільної сумісної власності подружжя та звернення на неї стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

16 жовтня 2020 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 безпосередньо до суду апеляційної інстанції направлено апеляційну скаргу на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 27 серпня 2015 року, якою затверджено мирову угоду у виконавчому провадженні.

Скаржник просить поновити строк на оскарження ухвали, зазначаючи, що про існування заочного рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01 квітня 2013 року у справі №2601/20954/12 та ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 27 серпня 2015 року у справі №752/12972/15-ц дізнався 02 жовтня 2020 року.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

На запит Київського апеляційного суду надійшли відомості, що згідно і актом №12 від 24 квітня 2019 року "Про вилучення для знищення номенклатурних справ (документів), що не підлягає зберіганню", у переліку якого вказано справу №752/12972/15-ц (провадження №6/752/371/15), справу знищено. Також надано оригінал оскаржуваної ухвали.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень щодо справи №2601/20954/12 установлено, що 01 квітня 2013 року у ній ухвалено заочне рішення, яке не переглядалось та не оскаржувалось.

Цим рішенням визначено в ідеальних частках по 1/2 за ОСОБА_4 та ОСОБА_1 право власності на автомобіль Suzuki Grand Vitara, 2006 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , останній номерний знак НОМЕР_2 , звернуто стягнення суми боргу перед ОСОБА_3 в розмірі 48829,16 грн. на підставі Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 січня 2012 року, трьох відсотків річних в розмірі 1749,82 грн. та інфляційних витрат в розмірі 490,20 грн. а всього 51069,18 грн. - на частку ОСОБА_1 у праві власності на автомобіль. (Прізвища згідно з рішенням суду)

23 жовтня 2020 року судом у справі №2601/20954/12 задоволена заява представника ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, скасовано арешт автомобіля Suzuki, номерний НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_1 , колір чорний. У заяві ОСОБА_1 посилався на те, що він є власником автомобіля.

Як убачається з ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 27 серпня 2015 року, із заявою про затвердження мирової угоди звернувся державний виконавець відділу Державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві Московенко С.С., надавши письмові заяви ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про затвердження мирової угоди на стадії виконання рішення суду.

Згідно із змістом мирової угоди стягувачу у рахунок погашення боргу переходить у власність вказаний автомобіль з компенсацією нею різниці між сумою боргу та вартістю автомобіля.

Отже із наведеного убачається, що скаржник, який є стороною виконавчого провадження, також є і ініціатором питання про затвердження мирової угоди, що спростовує твердження скаржника щодо обізнаності лише 02 жовтня 2020 року про ухвалення заочного рішення від 16 вересня 2013 року та ухвали про затвердження мирової угоди від 27 серпня 2015 року.

Відповідно відсутні підстави уважати ОСОБА_1 , який є стороною мирової угоди, особою, яка не обізнана про вирішення питання про затвердження цієї мирової угоди.

Згідно із статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі значним спливом періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Чинний ЦПК України обмежує дискреційні повноваження апеляційного суду стосовно часу поновлення строків на оскарження судового рішення.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеження встановлені державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Нешев проти Болгарії" від 28 жовтня 2004 року).

При цьому, складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Дія 97" проти України" від 21 жовтня 2010 року).

Європейський суд з прав людини у справі "Каракуця проти України" зазначив, що заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи, про що, зокрема, свідчить те, що вони протягом 1 року та 8 місяців не звертались до апеляційного суду за інформацією щодо стану розгляду їх апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини у справі у справі "Пономарьов проти України" зробив висновок про те, що у разі якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Матеріали справи дають підстави для висновку, що ОСОБА_1 був обізнаний з ухваленням заочного рішення, виконавчим провадженням, був стороною мирової угоди, щодо якої не висловив обставин про її не підписання, а отже об`єктивно був обізнаний про розгляд питання щодо затвердження мирової угоди.

З матеріалів справи не убачається передбачених частиною 2 статті 358 ЦПК України обставин, відповідно до яких у разі подання апеляційної скарги після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення суд мав би вирішити питання про відкриття апеляційного провадження.

Керуючись ст.ст. 3, 126, 312, 358 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 27 серпня 2015 року у справі за заявою відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві про затвердження мирової угоди у виконавчому провадженні з виконання заочного рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01 квітня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про виділ частки зі спільної сумісної власності подружжя та звернення на неї стягнення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 24 листопада 2020 року.

Суддя Н.В. Поліщук