У Х В А Л А

25 листопада 2020 року

м. Київ

Справа № 635/6172/17

Провадження № 14-167цс20

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Ткачука О.С.,

суддів Антонюк Н.О., Анцупової Т.О., Бакуліної С.В., Британчука В.В., Власова Ю.Л., Гриціва М.І., Гудими Д.А., Данішевської В.І., Єленіної Ж.М., Золотнікова О.С., Кібенко О.Р., Князєва В.С., Ситнік О.М., Сімоненко В.М., Уркевича В.Ю., Яновської О.Г.,

перевірила дотримання порядку передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду справи за позовом ОСОБА_1 до держави України в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи за касаційною скаргою Кабінету Міністрів України на рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 квітня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 30 липня 2019 року, та

У С Т А Н О В И Л А:

Ужовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до держави України в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок скоєння терористичного акта в с. Красний Партизан Ясинуватського району Донецької області загинула його мати ОСОБА_2 . Факт родинних відносин між ним та ОСОБА_2 підтверджується рішенням Харківського районного суду Харківської області від 25 березня 2016 року. Причиною смерті ОСОБА_2 згідно лікарського свідоцтва про смерть від 13 березня 2015 року була множинна вибухова травма тіла внаслідок бойових дій. Оскільки жодних відомостей від правоохоронних органів щодо розслідування смерті матері позивач не отримував, 12 липня 2017 року він надіслав заяву до Управління СБУ в Донецькій області, після чого 29 липня 2017 року слідчим відділом УСБУ в Донецькій області були внесені відомості в ЄРДР за № 0000244 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 258 КК України (терористичний акт, який призвів до загибелі людини).

Зазначав, що виходячи з положень Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» та статей 1167, 1168 ЦК України, він має право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю його матері.

ОСОБА_1 просив стягнути з держави України в особі Кабінету Міністрів України на його користь за рахунок коштів Державного бюджету України моральну шкоду у розмірі 1 млн. грн шляхом стягнення коштів з Державної казначейської служби України.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 24 квітня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 300 тис грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок смерті фізичної особи. У решті позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що обов`язковою умовою для задоволення позовних вимог про відшкодування за рахунок держави шкоди, завданої під час проведення антитерористичної операції (далі - АТО), є завдання такої шкоди на території проведення АТО та внаслідок АТО. Суд встановив, що загибель матері позивача - ОСОБА_2 сталася внаслідок отримання вибухових травм при проведенні антитерористичної операції у селищі Красний Партизан Ясинуватського району Донецької області, що є тимчасово окупованою територією. Виходячи із цього, а також висновку психологічного експертного дослідження, яким встановлено, що після смерті матері у позивача значно порушився психологічний стан та соціальне функціонування, суд визначив йому розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 300 тис. грн.

Постановою Харківського апеляційного суду від 30 липня 2019 рокурішення Харківського районного суду Харківської області від 24 квітня 2019 року змінено в частині розміру відшкодування моральної шкоди, збільшено розмір стягнення до 500 тис. грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, завданої внаслідок смерті його матері. Однак разом із цим суд вважав, що розмір відшкодування моральної шкоди слід збільшити до 500 тис. грн, оскільки такий мінімальний розмір відшкодування за завдані позивачу моральні страждання було визначено у висновку психологічного експертного дослідження.

У вересні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Кабінету Міністрів України, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 квітня 2019 року й постанову Харківського апеляційного суду від 30 липня 2019 року та ухвалити нове рішення у справі про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди неповно з`ясували обставини справи, зокрема не врахували, що у прохальній частині позову позивач просив відшкодувати шкоду, завдану терористичним актом, що призвів до загибелі його матері. Вирішуючи ж спір суди посилались на те, що мати позивача загинула при проведенні антитерористичної операції. Заявник звертає увагу на те, що термін «антитерористична операція» та «терористичний акт» мають кардинально різне значення для вирішення цієї справи. Статтею 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» передбачено відшкодування шкоди, заподіяної громадянам лише терористичним актом і не передбачено відшкодування шкоди, заподіяної громадянам в результаті проведення АТО, яка спрямована на припинення терористичної діяльності, протидії тероризму.

Кабінет Міністрів України вважає, що враховуючи встановленні обставини справи, судами неправильно застосовані положення статей 23, 1167, 1168 ЦК України, у зв`язку із відсутністю всіх елементів цивільного правопорушення, недоведення протиправності дій чи бездіяльності відповідачів відносно позивача, які б могли завдати моральні страждання. Також у ході розгляду справи судами не було встановлено причинно-наслідкового зв`язку між діями держави України в особі Кабінету Міністрів України та завданою позивачу шкодою.

Також заявник зазначає, що експертне дослідження від 03 жовтня 2017 року щодо розміру завданої моральної шкоди є лише одним із доказів, однак в рішенні апеляційного суду взагалі відсутня оцінка щодо допустимості експертного висновку як доказу та передчасно покладеного його в основу судового рішення, як доказ розміру завданої моральної шкоди.

У відзиві на касаційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 посилається на те, що доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків судів про наявність підстав для відшкодування завданої позивачу шкоди. Судами правильно застосовано до спірних правовідносин положення статей 23, 1167 ЦК України, статті 19 Закону України «Про боротьбу із тероризмом» та визначений апеляційним судом розмір відшкодування моральної шкоди ґрунтується на підставі належним чином оцінених доказів.

Ухвалою Верховного Суду від 06 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року відповідно до частини п`ятої статті 403 ЦПК України справу передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Відповідно до частини п`ятої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Обґрунтовуючи підставу для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду послалася на наступне.

Збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року (пункт 1 Заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», затвердженої Постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року № 337-VIII).

У преамбулі Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» вказано, що збройна агресія Російської Федерації розпочалася з неоголошених і прихованих вторгнень на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств Російської Федерації, а також шляхом організації та підтримки терористичної діяльності, Російська Федерація чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань Російської Федерації, дії Російської Федерації на території окремих районів Донецької та Луганської областей грубо порушують принципи та норми міжнародного права, зокрема шляхом: систематичного недодержання режиму припинення вогню та продовження обстрілів цивільних об`єктів та інфраструктури, що спричиняють численні жертви серед цивільного населення.

Тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року (стаття 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»).

Здійснення юрисдикції над територією є необхідною умовою для того, щоб держава могла нести відповідальність за дії або бездіяльність, які їй можна приписувати, що породжують твердження про порушення прав і свобод.

В той же час зобов`язання держави Україна стосовно поваги та захисту прав людини не зникають повністю і в умовах збройного конфлікту, і у випадку втрати контролю над частиною власної території.

Правові висновки щодо застосування положень статті 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» та статті 21Кодексу цивільного захисту України, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при вирішенні питання щодо відшкодування шкоди, завданої при проведенні антитерористичної операції викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 265/6582/16-ц, провадження № 14-17цс19.

Колегія суддів вважає, що існує потреба у вирішенні питання про застосування норм права при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої смертю (ушкодженням здоров`я) цивільних осіб на території проведення Антитерористичної операції (Операції об`єднаних сил), у тому числі на території, яка окупована Російською Федерацією.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначала, що на розгляді в судах різних судових інстанцій перебуває значна кількість справ, які стосуються проблематики відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи внаслідок терористичного акту, а також спорів про відшкодування шкоди, завданої смертю (ушкодженням здоров`я) цивільних осіб на території проведення Антитерористичної операції (Операції об`єднаних сил), вирішення яких неможливе без існування єдиної правозастосовчої практики.

Отже, на думку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, існує очевидна необхідність у формуванні з цих питань єдиної правозастосовчої практики, вирішенні питання щодо застосування норм міжнародних договорів та національного права, і ці проблемні питання належать до компетенції Великої Палати Верховного Суду як інституції, діяльність якої спрямована на вирішення виключної правової проблеми в цілях забезпечення однакового застосування судами норм матеріального права.

Велика Палата Верховного Суду вважає мотиви, викладені в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року обґрунтованими та приймає справу до розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч. 13 вказаної статті розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення (частина одинадцята статті 272 ЦПК України).

Керуючись статями 402-404 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

У Х В А Л И Л А:

1. Прийняти до розгляду справу за позовом ОСОБА_1 до держави України в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи.

2. Призначити справу № 635/6172/17 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку письмового провадження на 22 грудня 2020 року у приміщенні Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. Пилипа Орлика, 8.

3. Направити учасникам справи копії цієї ухвали для відома.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.С. Ткачук

Судді: Н.О. Антонюк Ж.М. Єленіна

Т.О. Анцупова О.С. Золотніков

С.В. Бакуліна О.Р. Кібенко

В.В. Британчук В.С. Князєв

Ю.Л. Власов О.М. Ситнік

М.І. Гриців В.М. Сімоненко

Д.А. Гудима В.Ю. Уркевич

В.І. Данішевська О.Г. Яновська