ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7337/20 Справа № 191/2096/19 Суддя у 1-й інстанції - Бондаренко Г. В. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2020 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Дніпропетровськгаз збут, Акціонерне товариство Оператор газорозподільної системи Дніпропетровськгаз про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Дніпропетровськгаз збут, Акціонерне товариство Оператор газорозподільної системи Дніпропетровськгаз про захист прав споживачів.

Позовна заява мотивована тим, що між ним, ТОВ Дніпропетровськгаз збут та ТОВ Дніпропетровськгаз було укладено договір № від 14.08.2015 року про надання населенню послуг з газопостачання. При підписанні договору він не погодився з двома пунктами, про що складено протокол розбіжностей. Оскільки протокол розбіжностей не підписаний, то дані пункти залишилися не узгоджені. Договір виконується до поточного часу, оскільки жодна із сторін не звернулася про його припинення чи розірвання. При виконанні оплати спожитих послуг з газопостачання він керувався Постановою КМУ № 2246 від 09.12.1999 року Про затвердження Правил надання населенню послуг з газопостачання. Позивач самостійно щомісяця станом на 1 число місяця, що настає за розрахунковим, знімав показання лічильника газу, та зазначав у платіжних документах, а оплату здійснював, відповідно до вартості газу для населення, до 10 числа даного місяця. Протягом всього періоду жодних претензії з боку відповідачів він не отримував. У зв`язку з тим, що він працює в м. Дніпро та його робочий час збігається з робочим часом відповідача ТОВ Дніпропетровськгаз збут, то він не в змозі особисто звернутися до відповідного відділення, тому письмово звернувся до відповідача ТОВ Дніпропетровськгаз збут з проханням про складання акту-звірки спожитого газу заявником (споживачем послуги) за період з дати укладання договору по 01.01.2019 року. У відповідь отримав лист-відповідь за № 49703-ЛВ-3979-0319 від 14.03.2019 року, в якому відповідач ТОВ Дніпропетровськгаз збут, надає роз`яснення ті, які заявник не прохав надати, а примірники акту-звірки, так і не надано. Тобто, відповідач ТОВ Дніпропетровськгаз збут не розглянув заяву по суті і зобов`язує його звернутися до його представництва.

У період з травня 2015 року до квітня 2017 року оплату послуг з газопостачання він виконував як споживач, так само і Управління соціального захисту населення Синельниківської районної державної адміністрації України Дніпропетровської області. Він звернувся до вищевказаного управління з заявою про надання інформації помісячно про дати та суми перерахування коштів за надані послуги заявнику постачальниками комунальних послуг та отримав на нього відповідь за № 891 від 04.03.2019 року. За допомогою ресурсу https://104.ua/ru/cabinet/info він отримав інформацію про зарахування коштів на його особистий рахунок. Отримана інформація зведена у таблицю нарахувань та оплат газопостачання за договором від 14.08.2015 року, в якій міститься інформація про період часу, показання лічильника, суму нараховану, суму сплачену та баланс.

Відділом соцзахисту у своїй відповіді надана інформація про перерахування відповідачу ТОВ Дніпропетровськгаз збут, у період з 05.2015 року по 09.2015 року суму 99,89 грн. щомісячно (разом 499,45 грн.), а також відсутня інформація про повернення відповідачем відділу сум 7 835,22 грн. та 5 061,51 грн.

На підставі розрахунків поданих у таблиці він зробив висновок, що у відповідача є борг перед ним (споживачем послуг) за оплату житлово-комунальних послуг (газопостачання) станом на 31.12.2018 року на суму 13 123,66 грн.

Відповідачем ТОВ Дніпропетровськгаз збут не розглянуто його заяву від 20.01.2019 року по суті та незаконно покладено зобов`язання щодо звернення до відділення відповідача, що змушує його відстоювати свої права у суді. Для нього заявлена сума, це сума більша за його щомісячний заробіток і тому є значною, як для нього так і для його родини. Він отримує душевні стражданнях через те, що не має можливості скористатися даними коштами, а відповідач ТОВ Дніпропетровськгаз збут, ними незаконно користується. Він також страждає через протиправні дії з боку ТОВ Дніпропетровськгаз щодо позбавлення права підписання акту-звірки і отримання законного права повернення даних коштів. Вважав, що ТОВ Дніпропетровськгаз завдано йому моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 5 000,00 грн.

Також зазначав, що у зв`язку з частими закриттям перегону залізничного сполучення Синельникове-Дніпропетровськ слід використовувати автомобільний транспорт. Відповідно до карти Google відстань від його будинку до суду становить 29,9 км. Реальні витрати палива власного авто є 6,4 л. на 100 км. Так розрахункові витрати становлять 1,92 л. Зважаючи на незадовільну якість ділянки дороги Іларіонове-Синельникове необхідно 2,5-3 л. бензину А95 у один бік. Відтак дорожні витрати на участь у одному судовому засіданні становлять 2,7 л. х 2 (обидва боки) х 30 грн./л (вартість бензину на АЗС)=162 грн.

В подальшому позивач подав уточнену позовну заяву в якій зазначив, що виходячи з того, що відповідачі не визнають чинним договір № від 14.08.2015 року про надання населенню послуг з газопостачання, то він змушений уточнити свої позовні вимоги. Так, договір № від 14.08.2015 року є укладений, оскільки кожна із сторін даного договору його підписала виконувала та продовжує його виконувати, за виключенням ч.3 п.9 та ч.2 п. 42 даного договору, оскільки Договір підписано з протоколом розбіжності від 31.08.2015 року. За посиланням http://www.nеrc.gov.ua/?іd=18034 є текст Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам. Пункт 1.4. даного тексту передбачає визначення терміну «постачальника» з зазначенням його реквізитів. Пункт 4.1. даного типового договору передбачає встановлення ціни природного газу. У заяві-приєднання теж передбачені купа полів для заповнення. Вважав, що найменування постачальника, ціна за газ, адреса об`єкта, веб-адреса сайту, де розміщено угода (типова угода) є суттєвими для укладення типового договору НКРЕКП від 30.09.2015 року. Відповідно до вимог ч.2 ст. 638 ЦК України, він повинен отримати пропозицію щодо приєднання до типового договору НКРЕКП від 30.09.2015 року (оферти). Він пропозицію від жодного з відповідачів не отримував. Крім того, при узгоджені протоколу розбіжності ТОВ Дніпропетровськгаз збут направлено йому завірену належним чином одну копію протоколу узгодження розбіжності, а АТ Оператор газорозподільної системи Дніпропетровськгаз один примірник протоколу узгодження розбіжності. На підставі наведених фактів та наданих доказів слід стверджувати, що 18.11.2015 року відповідачі вели перемовини з ним про підписання протоколу-розбіжності до договору № від 14.08.2015 року. Відповідно до вимог ч.1 ст. 638 ЦК України, він не погоджувався з будь-якими умовами типового договору НКРЕКП від 30.09.2015 року, оскільки до отримання листа-відповіді за № 49703-ЛВ-3979-0319 від 14.03.2019 року йому не було відомо про існування даного договору. Отже, станом на 18.11.2015 року відповідачами визнано діючим договір № від 14.08.2015 року, а питання про приєднання до типового договору НКРЕКП від 30.09.2015 року не розглядалось взагалі. Не можна вважати приєднання до типового договору НКРЕКП від 30.09.2015 року, оскільки порядок приєднання не відповідає вимогам ч.2 ст. 638 ЦК України (відсутня оферта); не можна вважати приєднання до типового договору НКРЕКП від 30.09.2015 року, оскільки відсутні сторони у договорі і можливі сторони договору не досягли жодної згоди з будь-якої істотної умови, а у такому разі порушено вимогу ч.1 ст. 638 ЦК України. Вважав типовий договір НКРЕКП № 2500 від 30.09.2015 року не укладений, оскільки порядок укладення договору не відповідає вимогам ст. 638 ЦК України. Водночас вважав чинним договір № від 14.08.2015 року, оскільки відповідно до умов даного договору відсутні факти про його розірвання.

Також зазначив, що він звернувся до ТОВ Дніпропетровськгаз збут з заявою від 20.01.2019 року, відповідно до п.п.7 п.27 договору № від 14.08.2015 року та Закону України Про звернення громадян, з проханням направити акти звірки фактичного спожитих обсягів газу та оплат з дати укладення договору по 01.01.2019 рік. Вважав, що його заява від 20.01.2019 року відповідає всім вимогам Закону України Про звернення громадян, а відтак у ТОВ Дніпропетровськгаз збут з`явились зобов`язання перед ним на підставі ст. 15 Закону України Про звернення громадян. У своїй відповіді ТОВ Дніпропетровськгаз збут за № 49703-ЛВ-3979 від 14.03.2019 року просить заявника звернутися до його регіонального відділення з подібною заявою. Примірники акту звірки фактичного спожитих обсягів газу та оплат з дати укладення договору по 01.01.2019 року - відсутні. Вважав, що порушені його прав при розгляді даної заяви, оскільки відповідно до ч.3 ст. 7 даного Закону, якщо ТОВ Дніпропетровськгаз збут вважає, що розгляд даної заяви не входить до їх повноважень, то вона в термін не більше п`яти днів пересилається ним за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється заявника, а також його конституційних прав (ст. 40 Конституції України). Отже, його заява від 20.01.2019 року залишилась не розглянута по суті. При підписанні договору № від 14.08.2015 року він не погодився з ч.3 п.9. Своє пояснення він виклав у зверненні від 04.11.2015 року, тому оскільки даний пункт залишився неузгодженим, то оплата виконувалась відповідно до п.17 Правил, що передбачав оплату до 10 числа наступного за розрахунковим.

Щодо ч.2 п.42, то даний пункт не передбачений типовим договором. Першого числа кожного місяця він, відповідно до ч.2 п.17 Правил, самостійно знімав показання та вносив їх до відповідної квитанції абонентської книжки, відповідно до п.9 Договору.

Відповідно до розділу «Ціна на газ, порядок його обліку та оплати» Договору він отримував інформацію з офіційного сайту НКРЕКП та з сайту 104.ua. відповідно до умов п.4 Договору. Відповідно до п.10 Договору виконував самостійно розрахунки і у строк до 10 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, вносив платіж за спожитий природній газ. У період отримання субсидії, відповідно до п.12 сплачувалась відповідну частину від розрахованої.

Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд: визнати чинним договір № від 14.08.2015 року про надання населенню послуг з газопостачання, що укладений між ОСОБА_1 , АТ Оператор газорозподільної системи Дніпропетровськгаз та ТОВ Дніпропетровськгаз збут; зобов`язати АТ Оператор газорозподільної системи Дніпропетровськгаз та ТОВ Дніпропетровськгаз збут виконувати договір № від 14.08.2015 року про надання населенню послуг з газопостачання перед ОСОБА_1 відповідно до його умов; визнати типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року між ОСОБА_1 , ТОВ Дніпропетровськгаз збут та АТ Оператор газорозподільної системи Дніпропетровськгаз неукладеним; визнати заяву ОСОБА_1 до керівництва ТОВ Дніпропетровськгаз збут від 20.01.2019 року таку, що не розглянуто по суті; стягнути з ТОВ Дніпропетровськгаз збут на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 20 000,00 грн.; визнати переплату за надання населенню послуг з газопостачання ТОВ Дніпропетровськгаз збут перед ОСОБА_1 станом на 31.12.2018 року в розмірі 13 123,66 грн.; стягнути з ТОВ Дніпропетровськгаз збут на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.06.2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Відповідачі подали до суду відзиви на апеляційну скаргу, в якому зазначають про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та просять апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено, що 04.02.2016 року ОСОБА_1 здійснив оплату за поставлений природний газ в розмірі 509,97 грн., що відображено в роздруківці особового рахунку споживача, чим підтверджується факт споживання природного газу та факт згоди споживача щодо приєднання до умов Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2500.

Отже, ОСОБА_1 є споживачем послуг з газопостачання, які надаються ТОВ Дніпропетровськгаз збут та на ім`я якого відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , а укладений договір про надання населенню послуг з газопостачання від 14.08.2015 року має вичерпний строк дії, тому фактично втратив чинність одночасно з постановою КМУ від 05.07.2006 року № 938, якою саме було затверджено Типовий договір про надання населенню послуг з газопостачання та яка втратила чинність на підставі постанови КМУ № 442 від 13.07.2016 року.

Крім того, укладення Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, який є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 ЦК України шляхом приєднання споживача до умов договору з протоколом розбіжностей не передбачено нормами чинного законодавства, оскільки договір має бути підписаний у незмінному вигляді, відповідно до постанови НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2500, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 року за № 1386/27831.

Також встановлено, що ОСОБА_1 18.02.2019 року звернувся до Павлоградського відділу реалізації ТОВ Дніпропетровськгаз збут з заявою від 20.01.2019 року про надання інформації щодо помісячно перерахованих сум субсидій у період з 01.05.2015 року по 01.05.2017 року.

ТОВ Дніпропетровськгаз збут розглянуло заяву та 14.03.2019 року було направлено на адресу заявника відповідь, відповідно до якої ОСОБА_1 було запропоновано у зручний для нього час звернутись до ТОВ Дніпропетровськгаз збут, маючи при собі платіжні документи для перевірки правильності оплати.

Також, ОСОБА_1 20.02.2019 року письмово звернувся до Управління соціального захисту населення Синельниківської РДА щодо надання інформації про щомісячні перерахування сум субсидій за період з 01.05.2015 року по 30.04.2017 року.

З відповіді Управління соціального захисту населення Синельниківської РДА від 04.03.2019 року вбачається, що щомісячні суми перерахованих субсидій ОСОБА_1 за період з 01.05.2015 року по 30.04.2017 року складають 27 617,65 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості за спожитий природний газ станом на 11.06.2019 року Управлінням соціального захисту населення Синельниківської РДА за період з 01.07.2015 року по 30.04.2017 року на о/р НОМЕР_1 ОСОБА_1 перераховано 27 417,87 грн.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.08.2016 року № 534 затверджено Порядок розрахунку та повернення до бюджету невикористаних сум субсидії для відшкодування витрат на оплату комунальних послуг, відповідно до якого за період з 01.07.2015 року по 30.04.2017 року на о/р НОМЕР_1 ОСОБА_1 перераховано 14 521,14 грн., із них 31.08.2016 року та 31.05.2017 року повернуто до бюджету невикористані суми субсидій відповідно в розмірі 7 835,22 грн. та 5 031,51 грн., загальна сума повернутих коштів складає 12 896,73 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач приєднався до умов публічного договору, яким є Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам, який затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2500, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 року за № 1386/27831, а тому обраний позивачем спосіб захисту цивільного права не є ефективним у розумінні ст.ст. 15, 16 ЦК України, позов є передчасним у зв`язку з відсутністю порушених прав позивача та обрання ним способів захисту права, частина з яких не передбачена законом, а інша є неефективною у спірних правовідносинах.

Також суд прийшов до висновку, що норми пункту 24 розділу III та пункту 9 розділу VI Правил постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2496 є чіткими і зрозумілими, однак ОСОБА_1 не скористався своїм правом на сумісне проведення з постачальником звіряння фактично використаних обсягів природного газу та його оплати з підписанням відповідного акту у запропонований постачальником у листі-відповіді спосіб.

Також відсутні підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки судом не встановлена неправомірність дій відповідача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У відповідності до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 13 Закону України Про житлово-комунальні послуги залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 19 Закону України Про житлово-комунальні послуги, передбачений обов`язок споживача укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про житлово-комунальні послуги власник приміщення це фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпорядження приміщенням, зареєстроване в установленому законом порядку.

Статтями 20, 21 Закону України Про житлово-комунальні послуги визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця ? надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Згідно правил ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вимогами закону, а одностороння відмова від їх виконання не допускається.

Статтею 13 Конституції України встановлено, що власність зобов`язує. Вказаний конституційний принцип полягає, зокрема, у виконанні особою обов`язків по належному утриманню об`єкта її власності.

Згідно із положенням частини першої статті 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 162 ЖК України, власник повинен своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги на підставі затверджених у встановленому порядку тарифів.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ст. 16 Закону України Про засади функціонування ринку природного газу № 2467- V1 від 08.07.2010 року (який був чинний до 01.10.2015р.) з 01.07.2015 року здійснено відокремлення функцій транспортування, розподілу та постачання природного газу.

З 01.11.2016 року введено в дію Закон України Про ринок природного газу від 09.04.2015 року № 329-VIII, яким визначено правові засади функціонування ринку природного газу України.

Взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем, у тому числі в розрізі ринку природного газу визначено Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2494 від 30.09.2015 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 року за № 1379/27824.

Відповідно до п.3 глави 1 розділу 1 Кодексу ГРМ його дія поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем, та на їх постачальників.

Постановою КМУ від 05.07.2006 року № 938 затверджено Типовий договір про надання населенню послуг з газопостачання.

Починаючи з 30.09.2015 року відносини між газопостачальними підприємствами, газорозподільними підприємствами та фізичними особами (населенням) споживачами газу регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2496.

Відповідно до розділу 1 Загальних положень Правила розроблені на виконання п.17 ч.3 ст. 4 Закону України Про ринок природного газу та регулюють відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи (далі, Оператори ГРМ/ГТС).

Дія Правил поширюється на постачальників, споживачів природного газу фізичних, осіб (побутових споживачів), фізичних осіб-підприємців, юридичних осіб та Операторів ГРМ/ГТС.

Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється за договором, який має відповідати типовому договору постачання природного газу побутовим споживачам що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку.

У відповідності до пункту 1 розділу III Правил, підставами для постачання природного газу побутовому споживачу є:

- наявність у побутового споживача договору розподілу природного газу, укладеного з Оператором ГРМ до газорозподільної системи якого підключений об`єкт споживача, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу;

- наявність у побутового споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу побутовим споживачам та дотримання його умов;

- включення споживача до Реєстру споживачів постачальника у відповідному розрахунковому періоді;

- відсутність простроченої заборгованості побутового споживача перед діючим постачальником за поставлений природний газ (за його наявності), що має підтверджуватися письмовою довідкою діючого постачальника або складеним з ним актом звірки розрахунків.

У відповідності до пункту 2 розділу III Правил, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Пунктом 3 розділу III Правил передбачено, що Постачальник зобов`язаний на власному сайті розмістити редакцію договору постачання природного газу, яка має відповідати типовому договору постачання природного газу побутовим споживачам.

Згідно з пунктом 4 розділу III Правил, для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язками, ТОВ Дніпропетровськгаз збут в установленому порядку, споживачу надіслав заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам з персоніфікованими даними споживача та його об`єкта за формою, встановленою додатком 1 до Типового договору постачання природного газ) побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2500, які є однаковими для всіх споживачів України, для підписання заяви-приєднання до умов Договору, яку споживач, за відсутності зауважень до персоніфікованих даних у заяві-приєднанні та її змісту, зобов`язаний підписати та повернути один її примірник постачальнику. Якщо споживач не повернув постачальній заяву-приєднання, фактові згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником відповідно до вимог цих Правил, що має підтверджуватися документально, за умови, що у споживача відсутній інший діючий постачальник.

Фактом приєднання до умов Типового договору (акцептування договору) є фактичне споживання природного газу та його оплата. Підтвердженням (акцептуванням) і приєднання до умов Договору споживача природного газу є підписана та повернута на адресу ТОВ Дніпропетровськгаз збут заява-приєднання.

Встановивши, що ОСОБА_1 не вчинив жодних дій, передбачених вищевказаними положеннями, у тому числі не направляв підписаний типовий договір на адресу відповідача, тобто фактично не вчинив дій, які б свідчили про бажання укладення договору, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність позовних вимог.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданим позивачем доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до частини 3 статті 22 Закону України Про захист прав споживачів споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав, а тому судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко