РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2020 року м. Рівне

Справа № 569/14142/19

Провадження № 22-ц/4815/23/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Ковальчук Н.М., Хилевич С.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство "Рівнеазот",

розглянув у письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ПрАТ "Рівнеазот" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10 вересня 2019 року в складі судді Кучиної Н.Г., ухвалене в м. Рівне,

в с т а н о в и в :

24.07.2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ПрАТ "Рівнеазот" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позов мотивує тим, що з 10.11.2011 року вона працювала на ПрАТ "Рівнеазот". Наказом № 696 від 18.04.2018 року її було звільнено з роботи за статтею 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю.

Однак, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні відповідачем не було проведено виплату всіх сум, що їй належали від підприємства, у зв`язку з чим вона звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу.

30.05.2018 року Рівненським міським судом було винесено судовий наказ про стягнення з ПрАТ "Рівнеазот" на її користь заборгованості по нарахованій, але невиплаченій заробітній платі в розмірі 9874,99 грн.

Вважає, що має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.04.2018 року по 24.07.2019 року.

На підставі викладеного просила суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 60463,20 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 10 вересня 2019 року стягнуто з ПрАТ "Рівнеазот" на користь ОСОБА_1 60463 грн. 20 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення мотивоване тим, що ПрАТ "Рівнеазот" при звільненні не виплатило належних позивачу сум у строки, визначені у статті 116 КЗпП України, при цьому, спір щодо їх розміру був відсутній, а тому з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

В поданій на вказане рішення суду апеляційній скарзі відповідач покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду з в зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Вважає, що мають місце поважні причини та об`єктивні обставини, що мають істотне значення та підтверджують відсутність вини щодо несвоєчасного виконання відповідачем своїх зобов`язань по виплаті заробітної плати.

Пояснює, що згідно наказу № 293 від 10.04.2017 року було повністю припинено виробничу діяльність структурних підрозділів підприємства і оголошено вимушений простій. Ці обставини потягли за собою затримку у виплаті нарахованої заробітної плати і вихідної допомоги позивачу і заподіяння йому таким чином шкоди. Натомість ця шкода завдана особі у зв`язку із вчиненням дій, спрямованих на усунення небезпеки, що загрожує цивільним правам та інтересам ПрАТ "Рівнеазот", і цю небезпеку за даних умов неможливо усунути іншими засобами, тобто ПрАТ "Рівнеазот", порушуючи строки розрахунку із звільненими працівниками діє у стані крайньої необхідності.

Також, вказує на ряд причин та обставин, що підтверджують відсутність вини щодо несвоєчасного виконання відповідачем своїх зобов`язань по виплаті заробітної плати перед позивачем, зокрема: наявність перед підприємством непогашеної заборгованості за утримання очисних споруд з боку РОВКП "Рівнеоболводоканал", призупинення дії антидемпінгових мит на імпорт російських добрив, а також вжиття заходів для оплати заборгованості за газ, відновлення виробництва та збереження 2712 робочих місць.

Покликається на ч.2 ст. 1171 ЦК України, яка передбачає можливість звільнення від відшкодування шкоди повністю або частково з огляду на обставини, за яких ця шкода була заподіяна.

Звертає увагу на те, що суми, які вимагає позивач є неспівмірними із сумами, які відповідач заборгував перед ним, а тому розмір середнього заробітку підлягає зменшенню.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким зменшити заявлену до стягнення з нього суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 20000 грн. з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів.

Відзив на апеляційну скаргу не поданий.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування немає, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається та це встановлено судом, що позивач працювала на посаді чергового фельдшера медико-санітарної частини здоровпункту ПрАТ "Рівнеазот".

Згідно наказу №696 ОСОБА_1 звільнена з ПрАТ "Рівнеазот" за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю на підставі ст.38 КЗпП України.

У день звільнення перед позивачем у відповідача існувала заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 9874,99 грн., яка їй виплачена не була.

30.05.2018 року Рівненським міським судом було винесено судовий наказ про стягнення з ПрАТ "Рівнеазот" на користь ОСОБА_1 заборгованості по нарахованій, але невиплаченій заробітній платі в розмірі 9874,99 грн.

Однак, вказана заборгованість по заробітній платі позивачу не виплачена, як на момент звернення нею до суду із позовною заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні так і на момент ухвалення оскаржуваного рішення.

Дані обставини відповідачем не оспорюється.

За змістом ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, встановлені ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Ухвалюючи рішення про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції вірно виходив із того, що з вини відповідача позивачу не виплачена належна останньому сума зарплати у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, а тому наявні правові підстави для застосування норм ст. 117 КЗпП України.

Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні визначається відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 8.02.1995р. №100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Враховуючи те, що відповідач на час звільнення позивача не здійснив з нею остаточний розрахунок по заробітній платі, ПрАТ "Рівнеазот" зобов`язане сплатити останній середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Однак, ОСОБА_1 у своєму позові просила стягнути з відповідача середній заробіток лише станом на 24.07.2019 року в сумі 60463,2 грн., а тому суд першої інстанції, із врахуванням заявлених позовних вимог, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення на її користь з ПрАТ "Рівнеазот" середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у вказаному розмірі.

Розрахунок та стягнуту судом суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ПрАТ "Рівнеазот" не заперечує та не оспорює, а лише просить її зменшити на підставі ч.2 ст.117 КЗпП України та ч.2 ст. 1171 ЦК України.

Проте, покликання відповідача на наявність підстав для зменшення розміру середнього заробітку, в зв`язку із його неспівмірністю із сумою невиплаченої позивачу при звільнені заробітної плати, не заслуговують на увагу, оскільки, застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду, але виключно при існуванні таких умов: наявність чи виникнення спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплат працівникові сум за трудовим договором на день звільнення, або коли вони (ці суми) повинні бути сплачені роботодавцем та прийняття судом відповідного рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні (цих) сум.

Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постановах від 23 грудня 2015 року у справі № 6-837цс15, від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16.

При цьому, принцип співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні полягає у пропорційності частки суми, на яку той мав право (задоволеної судом або визнаної позивачем), порівняно саме із середнім заробітком.

Будь-які дані про наявність між позивачем та відповідачем спору про розмір належних до виплати сум на час звільнення та після нього в матеріалах справи відсутні.

Доводи відповідача про відсутність його вини у невиплаті належних позивачу сум при звільненні в зв`язку з наявністю непогашеної заборгованості РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал" перед ПрАТ "Рівнеазот", а також неможливістю виробляти продукцію в наслідок обмеження постачання природного газу, є необґрунтованими, оскільки відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Також, безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо порушення відповідачем строків розрахунку із звільненим працівником у стані крайньої необхідності, що у відповідності до ч. 2 ст. 1171 ЦК України, є підставою для звільнення його від відшкодування шкоди частково або в повному обсязі, так як вказана правова норма передбачає підстави для звільнення від відшкодування шкоди, а не від відповідальності роботодавця за невиплату належних працівнику сум при звільненні, а тому не підлягає застосуванню до даних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновок суду і впливали на його законність.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Відповідно до ч.1 та ч.13 ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги віднести за рахунок ПрАТ "Рівнеазот".

Враховуючи викладене, суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам і ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

В зв`язку із відсутністю підстав для скасування рішення суду першої інстанції чи його зміни слід відновити його дію.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10 вересня 2019 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги віднести за рахунок Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот".

Відновити дію рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10 вересня 2019 року у даній справі №569/14142/19.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Судді: Бондаренко Н.В.

Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.