печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2020 року Печерський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Писанця В.А.

при секретарі Єряшевій А.О.,

за участю представника заінтересованої особи ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа - ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, строком на 6 місяців, стосовно ОСОБА_3 внаслідок вчинення ним систематичного психологічного та фізичного насильства, зокрема: заборонивши останньому перебувати в місці проживання (перебування) заявника та її доньки - ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 ; наближатись на 50 м. до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого їх відвідування, а саме: Предславинської гімназії № 56 Печерського району міста Києва, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Предславинська, 30-А, Дитячої музичної школи № 10, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. В. Васильківська, 75, Палацу Дітей та юнацтва Печерського району міста Києва, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дарвіна, 2; особисто і через третіх осіб розшукувати заявника та її доньку, якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому ОСОБА_3 , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; вести листування, телефонні переговори з останніми або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Представник заявника звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності та відсутності його довірителя. Вимоги заяви підтримали та просили задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судових засіданнях зазначив, що ОСОБА_3 заявлені вимоги не визнає, просив суд відмовити в задоволені заяви.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі ст.ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом враховані та виконані приписи ст. 294 ЦПК України, що під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені ІV розділом.

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, заслухавши представника заінтересованої особи, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов до такого висновку.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що учасники справи, а саме заявник ОСОБА_2 та заінтересована особа ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 06 лютого 2010 року, що підтверджується свідоцтвом, виданим Центральним відділом реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї. Під час проживання у сторін народилася донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_1 .

Поряд із цим, між сторонами 25 жовтня 2017 року укладено шлюбний договір подружжя.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 06 серпня 2018 року у справі № 757/16151/18-ц шлюб укладений між сторонами розірвано.

Також, судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 02 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 12 жовтня 2020 року у справі № 757/20820/18-ц задоволено позов ОСОБА_2 та стягнуто на її користь з ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки - ОСОБА_4 в розмірі ј частини заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 квітня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, з наступною індексацією у відповідності до закону. Допущено негайна виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Розподілено судові витрати.

Відповідно до постанови державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лазюком Д.М. від 29 липня 2020 року про закінчення виконавчого провадження № 62425291 рішення суду в частині негайного виконання зі стягнення аліментів за 1 місяць виконано.

Поряд із цим, встановлено, що в провадженні Славутського міськрайонного суду Хмельницької області перебуває цивільна справа № 682/1773/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав. Розгляд справи призначено на 12 жовтня 2020 року о 14:00 год.

Заявник ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про видачу відносно ОСОБА_3 обмежувального припису строком на шість місяців з підстав застосування останнього по відношенню до неї та дитини психологічного та фізичного насильства, яке проявляється в переслідуванні.

Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Правовідносини, що склалися між учасниками справи регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейська Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950року) є фундаментальною основою в галузі прав і свобод людини, її законних інтересів та потреб. Одна з ключових особливостей Конвенції полягає в тому, що вона не тільки встановлює права та свободи людини, але і передбачає право на індивідуальне звернення за захистом порушених прав на міжнародному рівні. Конвенція та протоколи до неї за юридичною природою є обов`язковим міжнародним правовим договором, який запровадив систему національного контролю за дотриманням прав людини на внутрішньодержавному рівні.

07 листопада 2011 року Україною було підписано Конвенцію Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами, на виконання якої 07 грудня 2017 року прийнято Закон «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь;

економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру;

психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, моржування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Судом встановлено, що всі долучені до матеріалів справи документи на які посилаються заявнику свідчать про те, що вона зверталася до державних органів з повідомленням щодо домашнього насильства.

Проте, зазначені докази не містять підтверджуючий інформації щодо домашнього насильства, а саме з рапортів Печерського УП ГУ НП у місті Києві вбачається наявність лише повідомлення про його застосування проте підтвердження дійсного завдання такого насильства не встановлюють. Інші посилання та докази щодо застосування психологічного та фізичного насильства в матеріалах справи відсутні.

Під час вирішення вимог щодо видачі обмежувального припису суду необхідно встановити, чи є зазначені заявником в обґрунтування заявлених вимог правовідносини такими, що регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дати їм оцінку на предмет того, чи є зазначені обставини проявом домашнього насильства, а також чи є потреба вживати заходів щоб запобігти домашньому насильству в подальшому.

Відповідно до п.п. 7, 9 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»: обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Судом встановлено, що між сторонами існують не приязні стосунки, однак з огляду на встановлені судом обставини та за результатами судового розгляду не встановлено, що ОСОБА_3 чинить відносно ОСОБА_2 та доньки фізичне насильство щодо запобігання якому у суду були б підстави застосувати положення чинного Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не встановлено судом і обставин, які відповідно до положень цього ж Закону свідчили б про психологічне насильство ОСОБА_3 по відношенню до ОСОБА_2 та доньки.

За встановлених судом обставин, відносини між сторонами не є такими за умови яких суд прийшов би до висновку про наявність домашнього насильства та необхідність застосування відносно ОСОБА_3 обмежувальних приписів з метою протидії домашньому насильству відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а відтак заявлені ОСОБА_2 вимоги не підлягають задоволенню судом.

З огляду на висновки суду, про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог щодо видачі обмежувального припису, судові витрати, від яких заявник був звільнений при зверненні до суду з заявою про видачу обмежувального припису відповідно до правил ст. 141 ЦПК України необхідно віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству, ст.ст. 141, 294, 350-1 - 350-8 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа - ОСОБА_3 - відмовити.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд міста Києва.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складено 09 грудня 2020 року.

Суддя В.А. Писанець