Дата документу 25.11.2020 Справа № 467/1358/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 467/1358/15 Головуючий у 1-й інстанції: Макаров В.О.
Провадження №22-ц/807/1729/20 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Богославського Віктора Анатолійовича на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2020 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору №ZPC0GA00000648 від 28 квітня 2007 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 85 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 27 квітня 2017 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань, 15 серпня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №02/Д3 в розмірі 1 000,0 гривень

Банком виконані зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, а відповідачка станом на 16 квітня 2015 року має заборгованість за кредитним договором у розмірі 344 345,48 доларів США, з яких: 81 080,35 доларів США - заборгованість за кредитом; 88 372,20 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом;13 260,00 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 161 632,93 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Із урахуванням зазначеного позивач просив суд:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 344 345,48 доларів США, що за курсом 21,78 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16 квітня 2015 року складає 7 498844,55 гривень за кредитним договором №ZPC0GA00000648 від 28 квітня 2007 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 1000,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір за подання позовної заяви.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2016 рокупозовну заяву Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованістьза кредитним договором №ZPC0GA00000648 від 28 квітня 2007 року у розмірі 168457,93 доларів США, що за курсом 21,78 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16 квітня 2015 року складає 3669013, 72 грн., що складається з заборгованості за крежитом 79161,93 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом - 44700,24 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом - 5610 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 38985,77 доларів США та 3654,00 грн. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» 1000,00 гривень.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 12 травня 2016 року у цій справі апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2016 року в частині відмови у стягненні на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 1 918,43 долари США скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 1 918,43 долари США, в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2017 року, задоволено касаційну скаргу ОСОБА_3 рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2020 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № ZPC0GA00000648 від 28 квітня 2007 року у розмірі 49 492 долари США 26 центів США, що за курсом Національного банку України станом на 16 квітня 2015 року еквівалентно 1 077 941 грн. 42 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 511 грн. 56 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у стягненні пені, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» пеню за нсвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором ZPC0GA00000648 від 28 квітня 2007 року.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором, послався на положення ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», при цьому проігнорував положення Преамбули Закону, що закріплює, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань; суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності. Кредитний договір №ZPC0GA00000648 від 28 квітня 2007 року жодним чином не пов`язаний із здійсненням ОСОБА_3 будь-якої підприємницької діяльності, тому суд першої інстанції при вирішенні питання про стягнення пені за порушення строків виконання зобов`язання мав керуватися загальними положеннями цивільного законодавства.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України до суду не подавав.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_3 , адвокат Богославський В.А. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні поовних вимог в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» в 2009 році вже звертався до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення усієї суми заборгованості за кредитним договором №ZPC0GA00000648 від 28 квітня 2007 року, що залишилася несплаченою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2011 року позов ПАТ КБ « Приват Банк» було задоволено. Отже, пред`явивши позов у лютому 2009 році про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення усієї суми заборгованості за вищезазначеним кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» самостійно змінив порядок, умови і строк дії кредитного договору, так як за його вимогами заборгованість була стягнута у повному обсязі рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2011 року, відтак строк виконання зобов`язання настав саме у лютому 2009 року, натомість ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості в липні 2015 році, тобто поза межами строку позовної давності, про застосування якою заявлено відповідачем під час судового розгляду справи, що є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Також зазначає, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язані після зміни строку кредитування відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, проте таких вимог банк не заявляв. При цьому представник відповідача ОСОБА_3 посилається на висновки Великої Палдати Верховного Суду викладених в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України до суду не надходило.

АТ КБ «ПриватБанк», будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується розпискою про отримання судової повістки про виклик до суду на 25 листопада 2020 року на 15 годину 20 хвилин ( а.с. 52 т. 3) до апеляційного суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, будь яких клопотань про відкладення розгляду справи на адресу апеляційного суду не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на вказане, колегія у відповілдності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України здійснила апеляційний розгляд у відсутності АТ КБ « ПриватБанк». При цьому колегія суддів також бере до уваги ту обставину, що представник АТ КБ « ПриватБанк» Мельникова Я.В. брала участь у судових засіданняк 16 вересня 2020 року, 28 жовтня 2020 року та надавала пояснення у справі, про що свідчить протокол судових засідань ( а.с. 35-36, а.с. 47-48 т. 3).

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» не підлягає задоволенню, апеляційна скарга представника ОСОБА_3 - адвоката Богославського В.А. підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частні або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення в оскаржуваній частині зазначеним вимогам не відповідає.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 допустила порушення умов кредитного договору, однак, 20.09.2009 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, що свідчить про переривання позовної давності, тому беручи до уваги заяву відповідача про застосування строку позовної давності суд прийшов до висновку, що з ОСОБА_3 підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором за період з 26.07.2012 року по 27.07.2015 року, яка не виходить за межі строку позовної давності в розмірі 49492.26 доларів США, яка включає заборгованість за тілом кредиту, відсотками та винагородою, а також страхові платежі у розмірі 885.24 доларів США. Нарахування пені у розмірі 0,15% за кожен день прострочення за період з 27 липня 2014 року по 04 березня 2015 року суперечить вимогам статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань». Поряд із цим, позивачем не надано суду обґрунтованого розрахунку суми пені за період з 04 березня 2015 року по 27 липня 2015 року, тому суд відмовив у задоволенні позову в частині стягнення пені. Крім того, враховуючи суперечливість умов договору поруки, а також відповідальність поручителя, що обмежується розміром 1000 грн, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_2 1 000,00 грн

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитись, оскільки такі висновки суду не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 28 квітня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № ZPC0GA00000648 від 28 квітня 2007 року, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримала кредитні кошти на строк з 28 квітня 2007 року по 27 квітня 2017 року включно у розмірі 93 530 доларів США, а саме 85 000 доларів США на споживчі потреби, та 8 530,00 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,50% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, відсотків за дострокове повернення кредиту згідно з п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п. 6.2 даного договору.

Погашення заборгованості за цим договором здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 1 350 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. У разі порушення вищевказаних термінів оплати на 120 календарних днів позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту, відсотків, винагороди, пені в повному обсязі в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів.

Відповідно до умов пп. 7.3 договору, забезпеченням виконання зобов`язання за договором виступає іпотека квартири АДРЕСА_1 , а також всі інші види застави, іпотеки, поруки, надані банку з метою забезпечення зобов`язань.

Відповідно до п. 7.4 кредитного договору при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених пп. 1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування Кредитом у розмірі 2,43% на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Також, п. 4.1 кредитного договору встановлено, що при порушенні позичальником будь-якого зобов`язання, передбаченого пп. 2.2.2, 2.2.3 даного договору, банк має нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожний день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку якщо кредит видано в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на день сплати. (т.1 а.с. 11-13).

28 квітня 2007 року між ЗАТ "СК "Інгосстрах" та ОСОБА_3 укладено договір особистого страхування № ZPCOLK00040143, п. 5.1 якого передбачено, що договір укладено для виконання договору застави з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №ZPC0GA00000648. (т.1 а.с. 96-97).

28 квітня 2007 року між ЗАТ "СК "Інгосстрах" та ОСОБА_3 укладено договір страхування майна № ZPCOGA40142. (т.1 а.с. 98-99).

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним довором мвж ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 28 квітня 2007 року було укладено договір іпотеки № ZРCOGA00000648 згідно якого ОСОБА_3 надала в івпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 15 серпня 2014 року між ОСОБА_2 як Поручителем і ПАТ КБ «ПриватБанк» як Кредитором укладено договір поруки № 02/ДЗ, відповідно до умов якого Поручитель надає поруку перед Кредитором за виконання боржниками, вказаними у Додатку-1 до цього договору. Розмір відповідальності Поручителя обмежується сумою, зазначеною у Додатку-1 до цього Договору. У випадку невиконання боржниками обов`язків за кредитними договорами, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до додатку № 1 до договору поруки № 02/ДЗ від 15 серпня 2014 року зазначено відомості про боржника ОСОБА_3 , кредитний договір від 28 квітня 2007 року № ZPC0GA00000648 на суму кредиту 85 000 доларів США, розмір відповідальності поручителя перед кредитором визначений у 1 000,00 грн. (т.1 а.с. 14-14 зворот).

08 квітня 2015 року за № 30.1.0.0/2 НОМЕР_1 ПАТ КБ «ПриватБанк» надіслав вимогу ОСОБА_3 , в якій зазначив розмір простроченої суми заборгованості 344 345,48 доларів США та запропонував у термін, не пізніше 5 календарних днів з дня одержання вимоги погасити прострочену заборгованість. У разі не сплати заборгованості у вказаний строк на підставі ст. 1050 ЦК України та умов кредитного договору вимагається повернути суму кредиту в повному обсязі, а також нараховані проценти і штрафні санкції.(т.1 а.с. 4).

Згідно з розрахунком заборгованості наданого ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № ZPC0GA00000648 від 28.04.2007 року станом на 16 квітня 2015 року становить в загальному розмірі 344 345,48 доларів США, яка складається з: 81 080,35 доларів США - заборгованість за кредитом, до якої також увійшла сума страхових платежів 1 918,43 долларів США; 88 372,20 доларів США - заборгованість за відсотками; 13 260,00 доларів США - заборгованість за комісією за користування кредитом; 161 632,93 долари США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк

ПАТ КБ «ПриватБанк» використало право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у судовому порядку.

У справі, яка є предметом перегляду, встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2011 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки, передання в управління банку предмета іпотеки, надання права банку на розпорядження предметом іпотеки, виселення задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором від 28 квітня 2007 року №ZPC0GA00000648 у розмірі 105481.47 доларів США, що за курсом НБУ України еквівалентно 834358.43 грн, яка складається із: основного боргу за кредитом - 79161.92 доларів США, що еквівалентно 626170.7 грн: процентів за користування кредитом - 22069.55 доларів США, що еквівалентно 174570.14 грн; 4250.00 доларів США, що еквівалентно 33617.5 - заборгованість по комісії за користування кредитом; 14464.37 доларів США, що еквівалентно 114413.16 грн пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором звернуто стягнення на предмеи іпотеки, а саме квартиру: АДРЕСА_1 , шляхом застосування процедури, встановленої ст. 38 Закону України « Про іпотеку».

Такими діями кредитор звернувшись до суду з позовом 20 лютого 2009 року про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення усієї заборгованості за кредитним договором від 28 квітня 2007 року №ZPC0GA00000648 на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, пені до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту, або звернення до суду з відповідним позовом.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі

. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо рішенням суду заборгованість за кредитним договором стягнута у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки зобов`язання щодо повернення кредиту залишились невиконаними після вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотики в рахунок погашення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою за кредитним договором від 28 квітня 2007 року №ZPC0GA00000648, права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З огляду на викладене, оскільки банк у 2009 році скористався правом дострокового повернення кредитних коштів шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, внаслідок чого змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти та пеню за кредитним договором, тому позовні вимоги щодо стягнгення процентів та пені, які нараховані після зміни строку кредитування є необгрунтованими.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

У статті 33 Закону України "Про іпотеку" передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, частиною першою цієї статті визначено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Як уже було зазначено вище у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що "звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни".

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року у справі № 183/183/16-ц (провадження № 61-21050св18) зроблено висновок, що "вимога про звернення стягнення на заставу "піддається" впливу позовної давності. До неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимоги про звернення стягнення на заставлене майно поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо)"

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Встановивши, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся у лютому 2009 року з позовною заявою про дострокове повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2011 року позовні вимоги ПАТ КБ « Приват Банк» були задоволені, звернуто стягнення на предмет іпотики, а саме квартиру: АДРЕСА_1 , шляхом застосування процедури, встановленої ст. 38 Закону України « Про іпотеку». Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором від 28 квітня 2007 року №ZPC0GA00000648 у липні 2015 року, тому колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні позову про стягнення заборгованості за зазначеним кредитним договором, яка була нарахована до зміни строку кредитування слід відмовити у зв`язку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

Суд першої інстанції, розглядаючи даний спір правильно встановив фактичні обставини справи, проте не врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду, а саме Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року у справі № 183/183/16-ц (провадження № 61-21050св18), що відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд повинен враховувати такі виснови, тому прийшов до помилкового висновку про задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором від 28 квітня 2007 року №ZPC0GA00000648 у розмірі 49492.26 доларів США.

З огляду на зазначене, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2020 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 на користь Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором від 28 квітня 2007 року №ZPC0GA00000648 не можна вважати законним та обгрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до поручителя ОСОБА_2 не переглядається апеляційним судом, оскільки не є предметом апеляційного оскарження.

Таким чином, аналіз змісту апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк», апеляційної скарги представника ОСОБА_3 - адвоката Богославського В.А. та оскарженого судового рішення свідчить, що скарга АТ КБ «ПриватБанк» є необґрунтованою, оскільки апеляційний суд викладав висновок щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушеного в апеляційній скарзі представника ОСОБА_3 - адвоката Богославського В.А., і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку. З огляду на зазначене аргументи апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_3 є виправданими та підлягають задоволенню.

Відповідно до п. в) ч. 4 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові.

Судовий збір сплачений відповідачем ОСОБА_3 за подання апеляційної скарги у сумі 787.82 грн підлягає стягненню з АТ КБ «ПриватБанк» на користь останньої.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Богославського Віктора Анатолійовича задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2020 року у цій справі вчастині задоволених позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПритватБанк» до ОСОБА_1 скасувати. Прийняти в цій частині нове судове рішення наступного змісту.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договорм №ZPC0GA00000648 від 28 квітня 2007 року - відмовити.

В іншій частині рішення суду не перглядалося.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 787.82 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 27 листопада 2020 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

доповідач

Подліянова Г.С. Гончар М.С. Маловічко С.В.