Справа № 296/8347/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2020 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира у складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Житомирської міської ради, як орган опіки і піклування про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просить визначити місце проживання малолітньої дитини з матір`ю і залишити дитину - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю, ОСОБА_1 , для подальшого виховання до досягнення дитиною повноліття.

Вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували в шлюбі та в них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_3 .

Як зазначає позивач, вона проживає окремо від батька дитини, а тому місце проживання дитини має бути визначено за місцем її проживання так як це буде відповідати інтересам дитини.

Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні не заперечив проти проживання дитини з матір`ю.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, при ухвалення рішення покладається на розсуд суду (а.с.21).

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Заслухавши учасників справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.08.2014 року, який було розірвано 04.03.2020 року рішенням Корольовського районного суду м. Житомира (а.с. 6).

Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 (а.с.5).

Згідно довідки ТОВ "Управляюча компанія "ВЖРЕП -14" від 11.09.2020 №665 ОСОБА_1 , 1997 року народження зареєстрована в АДРЕСА_1 та склад її сім`ї становить донька ОСОБА_3 (а.с. 9).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради від 28.08.2020р. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрована в АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Відповідач в судовому засіданні не заперечив проти проживання дитини разом з матір`ю.

Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4).

Представник третьої особи органу опіки та піклування Житомирської міської ради Кравець А.Й. у своїй заяві зазначила, що при ухваленні рішення про визначення місця проживання дитини покладається на розсуд суду.

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Звернення позивача з позовом вказує на бажання вирішити в судовому порядку витання місця проживання спільної з відповідачем доньки.

Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

З матеріалів справи убачається про існування між колишнім подружжям особистих непорозумінь, проте не вбачається конфлікту щодо існуючих прав та обов`язків обох батьків по відношенню до дитини та їх реалізації.

За змістом статті 6 СК України малолітньою вважається дитини до досягнення нею чотирнадцяти років.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Таким чином враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час залишення дитини на проживання разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, зважаючи на забезпечення позивачем безперешкодного спілкування дитини з батьком, виходячи з позиції відповідача щодо визнання позову та відсутності будь-яких з його боку заперечень щодо проживання доньки ОСОБА_3 з матір`ю, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог, що відповідатиме фактично встановленим домовленостям між колишнім подружжям.

Разом з тим, суд не погоджується з вимогою про залишення доньки на подальше виховання матері.

Згідно ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, при цьому статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

За вказаних обставин, залишення дитини на виховання лише одному з батьків порушуватиме права іншого та суперечитиме положенням СК України.

Тому в цій частині в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 77-83, 89, 95, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Житомирської міської ради, як орган опіки і піклування про визначення місця проживання дитини - задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 залишивши на подальше проживання разом з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

В частині вимог про залишення доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на подальше виховання матері - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ,

зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ,

зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Третя особа: Виконавчий комітет Житомирської міської ради, як орган опіки і піклування, місцезнаходження за адресою: м. Житомир, площа С.П. Корольова, 4/2.

Головуючий суддя О. Й. Адамович

Дата складання повного рішення : 16.11.2020р.