Справа №339/230/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 листопада 2020 року м. Болехів
Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого - судді Головенко О. С.
секретаря судового засідання Латик В.Є.
з участю позивача ОСОБА_1
представника третьої особи органу опіки та піклування виконкому Болехівської міської ради Досяк Т.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки і піклування виконкому Болехівської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-
ОСОБА_1 звернулася з позовом, в якому просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав та стягнути на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 2000,00 гривень щомісяця до досягнення дитиною повноліття.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що в 2014 році уклала шлюб з відповідачем і від даного шлюбу у нас народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В 2017 році вони розлучилися, після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з нею. З того часу відповідач не проживає з родиною, не цікавиться життям своєї дочки, її фізичним та духовним розвитком, матеріально дитину не забезпечує.
Така поведінка свідчить про те, що він, як батько, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, яка знаходиться на її утриманні, вона забезпечую дитину всім необхідним для нормальної життєдіяльності: купує харчові продукти, сезонний одяг, покриває витрати на медичний догляд, оплачує витрати дитячого садка, купує інші речі, які потрібні дитині.
Дитина проживає в будинку з усіма зручностями, їй відведено окрему кімнату та створено усі необхідні умови для проживання, виховання та розвитку.
Відповідач не бере участі у вихованні дитини, не надає матеріальної допомоги на її утримання, хоча це є його обов`язком. Участь у вихованні дитини та її утриманні також бере її теперішній чоловік, якого ОСОБА_3 називає татом.
Відповідач має реальну можливість виконати свій обов`язок по вихованню та утриманню дочки, але не вчиняє відповідних дій, оскільки взагалі не спілкується з дочкою, не проявляє щонайменшої батьківської турботи без поважних причин.
02 вересня 2020 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено до підготовчого засідання.
16 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду.
Відповідач в судові засідання не з`явився повторно, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином і від нього не надійшло заяви про причини неявки в суд чи про слухання справи в його відсутності ( а.с. 58,77 ) та не надав відзив на позов.
Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
За правилами ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
- відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
- відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
- відповідач не подав відзив;
- позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
При таких обставинах, враховуючи згоду представника позивача, суд, керуючись вимогами ст.280 ЦПК України, ухвалив про проведення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, вислухавши вступне слово позивача, представника органу опіки та піклування, пояснення свідків, повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією Організації Об`єднаних Націй про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція ООН про права дитини) про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.
Судом встановлено, що позивач перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 15 лютого 2014 року та ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася дочка ОСОБА_3 (а.с.7).
Рішенням шлюбу від 05 травня 2017 року шлюб між сторонами розірвано, а малолітню дочку ОСОБА_3 залишено на проживання з матір`ю ОСОБА_1 (а.с.12-13).

Відповідно до частини першої статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Як передбачено частиною першою статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною;4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Статтею 166 СК України закріплено, що позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення у справі «Мамчур проти України» заява № 10383/09, від 16 липня 2015 року).

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Як вбачається з обставин справи, звернувшись до суду, позивач стверджував про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, надавши наступні докази.

Згідно актів обстеження від 20 лютого 2020 року, 14 травня 2020 року, 20 липня 2020 року вбачається, що ОСОБА_2 не бере участі у вихованні доньки ОСОБА_3 , не допомагає їй, не дарує подарунків, не вітає з Днем народження, не купує одяг та продуків харчування, сусіди не бачили батька дитини останні 3 роки (а.с. 9-11).

Як зазначено у довідці дошкільного навчального закладу Ясла-садок « Зірочка» №41 від 11 лютого 2020 року, батько малолітньої ОСОБА_4 , яка відвідує вказаний заклад з жовтня 2018 року жодного разу не поцікавився дочкою, не провідав її в садочку, не приводив та не забирав із дошкільного закладу (а.с.14).

Малолітня ОСОБА_4 зареєстрована на проживання по АДРЕСА_1 , тобто разом з матір"ю (а.с.8).

Згідно скріншоту повідомлень у мережі "Вайбер", які відповідач надсилав на адресу ОСОБА_1 вбачається, що він обізнаний про те, що проводиться розгляд справи в суді щодо нього про позбавлення його батьківських прав, зазначив, що перебуває в Україні, однак жодних дій не вчинив на виправлення ситуації, а, навпаки, надсилав повідомлення образливого характеру. (а.с.85-86).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 вказала, що позивач, яка є її племінницею, проживає разом з нею. Пояснила, що відповідач був схильний до вживання алкогольних напоїв, не працював, вчиняв конфлікти з позивачем, обзиваючи її нецензурними словами, наносив побої, знищив нажите майно, щоб нічого їй не залишилось після розлучення, трощив все в будинку, побив побутову техніку. Через таку поведінку відповідача вони розлучилися і після цього вона його не бачила. Саме вона допомагала племінниці продуктами і коштами, а потім забрала її до себе жити і вона проживає в неї. Відповідач не бере участі у вихованні дитини, до школи не приходить, жодного разу з часу розлучення не поцікавився життям дочки.

Свідок ОСОБА_6 вказала, що працює разом з позивачем, мають дружні відносини і їй відомо, що відповідач не спілкується з дитиною, не займається її вихованням більше трьох років. Позивач забирає дитину зі школи і приводить на роботу, оскільки не має з ким залишати вдома, а відповідача жодного разу не прийшов, щоб забрати дочку та поспілкуватися з нею.

Орган опіки і піклування виконавчого комітету Болехівської міської ради Івано-Франківської області дійшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який затверджений рішенням №50 від 25 серпня 2020 року (а.с.50-52).

Таким чином, аналіз вищевикладених обставин, наводить суд до висновку, що відповідача слід позбавити батьківських прав щодо малолітньої дочки ОСОБА_3 , оскільки відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, взагалі не спілкується з донькою, не проявляє щонайменшої батьківської турботи без поважних причин.

При цьому, таке втручання у демократичному суспільстві у сімейне життя є виправданим і пропорційним з огляду на те, що цього нагально потребують інтереси дитини, яка називає батьком іншого чоловіка, проживаючого разом з матір"ю однією сім"єю.

Така поведінка відповідача відносно своєї дитини дає підстави вважати у його неспроможності виконувати свої природні батьківські обов`язки і свідчить про ризик неналежного виховання дитини.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з інтересів дитини, суд вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача відносно малолітньої ОСОБА_4 , оскільки під час розгляду справи було достеменно встановлено факт умисного ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Вирішуючи вимоги щодо визначення розміру аліментів, суд виходить з наступного.

Так, обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, у ч.2 ст.51 Основного Закону зазначається, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991р.) дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження.

Встановлено, що відповідач, який є батьком малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є фізично здоровою особою працездатного віку.

Частина 3 ст. 181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в долі від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається судом за заявою платника або одержувача, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ст.184 СК України).

Даних про те, що відповідач має постійне місце роботи позивач не надав.

А відтак, не маючи достовірної інформації про постійні доходи відповідача, суд прийшов до висновку про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Виходячи із віку дитини сторін, такий прожитковий мінімум в розрахунку на місяць повинен бути не меншим як 2318 грн. і, відповідно, мінімальний розмір аліментів становить 1159 грн.

При визначенні розміру аліментів в даному спорі суд, з додерженням вимог ст.182 СК України, враховує загальний матеріальний стан відповідача, який немає постійного заробітку, рухомого та нерухомого майна, відсутність в нього інших осіб, яких він зобов`язаний утримувати, задовільний стан здоров"я дитини та фактичного приділення позивачем більше сил та засобів на її виховання, розвиток через проживання дитини з нею, в той час, як відповідач може і повинен знаходити діяльність, яка б дозволила йому забезпечити належний рівень існування дитини, яка має право на утримання за його рахунок.

А, відповідно, він повинен, і має можливість докладати всіх зусиль для надання повноцінного утримання своєї дитини, яка в силу свого віку не може забезпечити себе усім необхідним.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку про стягнення аліментів в сумі 1200 грн.

Такий розмір аліментів не є надмірним та є об`єктивним з огляду на вимоги закону щодо прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та принципу рівності батьків у утриманні дитини, відповідає встановленим судом обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України.

При цьому суд зауважує, що сторони не позбавлені можливості згодом, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (частина 1 статті 192 СК України).

Разом з тим, позивачем у порядку ст.81 ЦПК України не доведено можливості сплачувати відповідачем аліменти у заявленому нею розмірі, оскільки доказів про отримання ним високих прибутків позивачем суду не представлено.

Згідно ст. 123 ЦПК України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Оскільки позивач звернулася до суду з вимогами 04 серпня 2020 року, тому з 05 серпня 2020 року слід присудити стягнення аліментів і до досягнення дочкою повноліття.

Позивач звільнений від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, а тому відповідач у відповідності до вимог ч.6 ст. 141 ЦПК має сплатити судовий збір в сумі 840.80 грн. в дохід держави.

Розподіл судових витрат за вимогу про позбавлення батьківських прав, суд вирішує згідно вимог ст. 141 ЦПК України: у разі задоволення позову на відповідача покладаються витрати, пов"язані з розглядом справи, що в даному спорі становлять сплату судового збору в сумі 840.80 грн.

На підставі викладеного, ст.150,164, 180,182 Сімейного кодексу України, керуючись ст. 258-259, 263-265, 280-281 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовзадоволити частково.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 :

-на користь ОСОБА_1 щомісячно аліменти в розмірі 1200 ( одна тисяча двісті) грн.на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. судового збору;

- в дохід держави 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. судового збору.

Стягнення аліментів розпочати з 05 серпня 2020 року і проводити до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць в сумі 1200 гривень підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Болехівський міський суд.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання :

ОСОБА_1 реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , місце реєстраціїАДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 - АДРЕСА_2 .

Орган опіки та піклування виконкому Болехівської міської ради площа Івана Франка, 12 м.Болехів Івано-Франківська область, .

Повний текст рішення виготовлено 01 грудня 2020 року

Суддя Головенко О.С.