ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9115/20 Справа № 212/3433/20 Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року м.Кривий Ріг

справа № 212/3433/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Голуб О.О.

сторони:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідач: Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційні скарги ОСОБА_3 , який діє від імені та в інтересах позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 серпня 2020 року, яке ухвалено суддею Ваврушак Н.М. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 26 серпня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи на виробництві.

В обґрунтування позову зазаначено, що 19 червня 1999 року від нещасного випадку, який трапився при виконання трудових обов`язків, загинула їх дочка ОСОБА_4 .

Внаслідок смерті дочки позивачі переносять тяжкі моральні страждання, оскільки вони перебувають у напруженому психічному стані, втратили інтерес до життя, думки про смерть дочки не залишають їх навіть до цього часу, що періодично викликає у них моральні переживання з приводу втрати дитини. Зазначені обставини істотно змінили життя позивачів, тягнуть за собою додаткові зусилля з їх боку на організацію свого життя та їх матеріальне забезпечення, вони позбавлені матеріальної та моральної підтримки з боку померлої доньки, на допомогу якої розраховували у старості, тому позивачі просили суд стягнути з відповідача на їх користь в рахунок відшкодування моральної шкоди по 275 000 гривень, на кожного.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 серпня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь позивачів в рахунок відшкодування моральної шкоди по 170 000 грн., кожному, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави судовий збір у розмірі 3 400 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачів просить змінити рішення суду в частині розміру стягнутої судом моральної шкоди, задовольнивши позовні вимоги позивачів у повному обсязі.

Апелянт вказує на те, що визначений судом розмір моральної шкоди є значно заниженим, таким, що не відповідає роз`ясненням, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

При цьому апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що смерть дочки для позивачів є незворотною втратою, яка не підлягає відновленню, та яка завдає позивачам тривалих глибоких моральних страждань.

Також судом першої інстанції не враховано, що у зв`язку із смертю дочки позивачі перебувають у напруженому психічному стані, втратили інтерес до життя, думки про смерть дочки не залишають їх навіть до цього часу, що періодично викликає у них моральні переживання з приводу втрати дитини. Зазначені обставини істотно змінили життя позивачів, тягнуть за собою додаткові зусилля з їх боку на організацію свого життя та їх матеріальне забезпечення, вони позбавлені матеріальної та моральної підтримки з боку померлої доньки, на допомогу якої розраховували у старості.

В апеляційній скарзі ПАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що судом не взято до уваги, що причиною нещасного випадку, в результаті якого загинула дочка позивачів, встановлено її винні дії, оскільки потерпіла порушила вимоги діючих нормативних актів з техніки безпеки та охорони праці.

ПАТ «Кривбасзалізрудком» зазначає, що нормами ст. 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, не передбачалося право позивачів на відшкодування моральної шкоди, завданою смертю працівника на виробництві.

Вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди є значно завищеним, таким, що не відповідає роз`ясненням, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди». Звертає увагу на те, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції надав більше переваги доказам позивачів, що призвело до помилкового висновку суду про задоволення позовних вимог позивача.

Відзиви на апеляційній скарги не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ПАТ «Кривбасзалізрудком» - Артеменко С.М, яка підтримала доводи апеляційної скарги ПАТ «Кривбасзалізрудком» та просила її задовольнити, проти апеляційної скарги представника позивачів заперечувала, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційних скарг, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивачів підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ПАТ «Кривбасзалізрудком» - залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивачі є батьками ОСОБА_4 (а.с.11).

За життя ОСОБА_4 працювала на посаді машиніста конвеєра на ш. «Жовтнева» Криворізького державного залізорудного комбінату, правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком».

19 червня 1999 року при виконанні трудових обов`язків з ОСОБА_4 стався нещасний випадок, в результаті якого вона померла (а.с.3-10).

Відповідно до п. 7 додатку № 3 до Акту № 10 про нещасний випадок форми Н-1 від 05 липня 1999 року, причиною нещасного випадку є експлуатація стрічкового конвеєра без огородження обертаючого барабану натяжної станції», відсутність осіб технічного нагляду в зміні, низька трудова і виробнича дисципліна серед робітників ДСФ і шахти «Жовтнева» ( а.с.4-10).

Згідно додатку № 2 до Акту № 10 про нещасний випадок форми Н-1, визначено осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці: механік дільниці № 12 (ДСФ) ОСОБА_5 , який порушив параграф 34 «Єдиних правил при дробленні, сортуванні, збагаченні корисних копалин і орудуванні руд і концентратів »; п. 4 розділу 6 « Посадової інструкції механіка дробильно- сортувальної фабрики шахтоуправління «Жовтнева»; заступники начальника дільниці № 12 ДСФ ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які порушили п.2.2 « Положення про порядок складання, видачі та виконування нарядів на виконання робіт в структурних підрозділах об`єднання «Кривбасруда», п.5 Розділу 6» Посадової інструкції заступника начальника дробильно-сортувальної фабрики ШУ «Жовтнева»; начальник дільниці 12 ДСФ ОСОБА_8 який порушив параграфа 222 «Єдиних правил при дробленні, сортуванні, збагаченні корисних копалин і орудуванні руд і концентратів», п.5 розділу 6 «Посадової інструкції начальника дробильно - сортувальної фабрики шахтоуправління «Жовтнева»; машиніст конвеєра дільниці 12 ДСФ ОСОБА_4 , яка порушила п.2.2.9 та п.2.2.13 « Інструкції з охорони праці для машиніста конвеєра»; головний механік шахти «Жовтнева» - ОСОБА_9 , який порушив п.7.8.1 «Системи управління охорони праці «Кривбасруда», начальник шахти «Жовтнева» - ОСОБА_10 , який порушив п.7.17.4 « Системи управління охорони праці «Кривбасруда»», п.22 «Посадової інструкції начальника шахти шахтоуправління «Жовтнева».

Відповідно до свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 від 22 червня 1999 року, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 35 років (а.с.3).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та покладаючи обов`язок з відшкодування моральної шкоди на ПАТ «Кривбасзалізрудком», суд першої інстанції виходив із того, що нещасний випадок, внаслідок якого померла дочка позивачів, стався під час її роботи, 19 червня 1999 року, внаслідок якого позивачам спричинена моральна шкода, яка має бути відшкодована на підставі статті 440-1 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди, однак не погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскільки, смерть дочки позивачів настала під час виконання трудових обов`язків внаслідок нещасного випадку в 1999 році, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо застосування до спірних правовідносин сторін положень статті 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року.

Згідно зі статтею 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Необхідною умовою виникнення зобов`язання по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди, є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою в праві прийнято розуміти всяке применшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, не визначає її поняття. Визначення цього поняття міститься в правових нормах спеціальних законів, що регулюють певні види суспільних відносин і передбачають право громадян та організацій на відшкодування моральної (немайнової) шкоди (наприклад, статті 1, 33, 34 Закону «Про зовнішньоекономічну діяльність», стаття 10 Закону «Про режим іноземного інвестування», стаття 24 Закону «Про захист прав споживачів», стаття 44 Закону «Про авторське право і суміжні права», стаття 12 Закону «Про охорону праці» та ін.). Разом з тим, враховуючи особливості правового регулювання суспільних відносин цими законодавчими актами, у відповідних нормах про поняття моральної (немайнової) шкоди, встановлюються і різні її критерії. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Стаття 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. У вказаній статті міститься пряма вказівка на те, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянинові або організації діяннями іншої особи, і порушила їх законні права, відшкодовується особою, що заподіяла шкоду. Порушення законних прав, указаних в законі осіб, завжди є протиправним. Отже, неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні. У статті 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, виявляється дія принципу генерального делікту, закріпленого в статті 440 ЦК України, в редакції 1963 року, в силу якого заподіяння шкоди признається протиправним, якщо особа не була управоважена на її заподіяння.

Стаття 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Оскільки моральна шкода, завдана позивачці у зв`язку зі смертю її батька в результаті нещасного випадку на виробництві, не відшкодовується ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ні Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472, така моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин.

Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних,психічних,тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити і з засад розумності, виваженості та справедливості.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного кодексу України, в редакції 1963 року, та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року, викладених у Постанові № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зав`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як вбачається з матеріалів справи, дочка позивачів загинула під час виконання трудових обов`язків.

Внаслідок її смерті позивачам спричинено моральну шкоду, пов`язану із втратою рідної людини, внаслідок чого позивачі були позбавлені моральної підтримки, назавжди втративши турботу та підтримку близької людини, що призвело до душевних страждань, порушення нормальних життєвих зав`язків.

Виходячи із наведених вище обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачам заподіяно моральну шкоду і вони мають право на її відшкодування.

При цьому, суд першої інстанції правильно виходив з того, що смерть дочки завдає позивачам фізичного болю та душевних страждань.

Як вбачається з матеріалів справи, факт смерті потерпілої ОСОБА_4 від нещасного випадку встановлений Актом про нещасний випадок від 05 липня 1999 року, що передбачає право членів сім`ї померлого на відшкодування їм моральної шкоди.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача в частині того, що причиною нещасного випадку, в результаті якого загинула дочка позивачів, встановлено її винні дії, оскільки право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці встановлено ч. 4 ст. 43 Конституції України.

Згідно частин 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно додатку № 2 до Акту № 10 про нещасний випадок форми Н-1 визначено осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці: механік дільниці №12 (ДСФ) ОСОБА_5 , який порушив параграф 34 «Єдиних правил при дробленні, сортуванні, збагаченні корисних копалин і орудуванні руд і концентратів »; п. 4 розділу 6 « Посадової інструкції механіка дробильно- сортувальної фабрики шахтоуправління «Жовтнева»; заступники начальника дільниці №12 ДСФ ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які порушили п.2.2 « Положення про порядок складання, видачі та виконування нарядів на виконання робіт в структурних підрозділах об`єднання «Кривбасруда», п.5 Розділу 6» Посадової інструкції заступника начальника дробильно-сортувальної фабрики ШУ «Жовтнева»; начальник дільниці 12 ДСФ ОСОБА_8 який порушив параграфа 222 «Єдиних правил при дробленні, сортуванні, збагаченні корисних копалин і орудуванні руд і концентратів», п.5 розділу 6 «Посадової інструкції начальника дробильно - сортувальної фабрики шахтоуправління «Жовтнева»; машиніст конвеєра дільниці 12 ДСФ ОСОБА_4 , яка порушила п.2.2.9 та п.2.2.13 « Інструкції з охорони праці для машиніста конвеєра»; головний механік шахти «Жовтнева» - ОСОБА_9 , який порушив п.7.8.1 «Системи управління охорони праці «Кривбасруда», начальник шахти «Жовтнева» - ОСОБА_10 , який порушив п.7.17.4 « Системи управління охорони праці «Кривбасруда»», п.22 «Посадової інструкції начальника шахти шахтоуправління «Жовтнева» що свідчить про те, що нещасний випадок з ОСОБА_4 , який стався при виконанні нею трудових обов`язків, стався не лише з вини останньої.

Факт смерті потерпілої від нещасного випадку на виробництві відповідача встановлений Актом, що передбачає право членів сім`ї померлого на відшкодування їм моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що нормами ст. 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, не передбачалося право позивачів на відшкодування моральної шкоди, завданою смертю працівника на виробництві колегія суддів не бере до уваги, оскільки ст. 440-1 ЦК України в редакції 1963 року передбачено регулювання питання про відшкодування моральної шкоди.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції надав більше переваги доказам позивачів, що призвело до помилкового висновку суду про задоволення позовних вимог позивача, колегія суддів не бере до уваги, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, рішенням суду враховано відзив відповідача на позовну заяву (а.с.28-32,50-51).

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивачів про те, що визначений розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості, з огляду на наступне.

Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок смерті дочки позивачі переносять тяжкі моральні страждання, оскільки вони втратили рідну їм людину, перебувають у напруженому психічному стані, втратили інтерес до життя, думки про смерть дочки не залишають їх навіть до цього часу, що періодично викликає у них моральні переживання з приводу втрати дитини. Зазначені обставини істотно змінили життя позивачів, тягнуть за собою додаткові зусилля з їх боку на організацію свого життя та їх матеріальне забезпечення, вони позбавлені матеріальної та моральної підтримки з боку померлої доньки, на допомогу якої розраховували у старості, що завдаває позивачам значних моральних переживань.

Виходячи з цих обставин колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність і довготривалість моральних страждань позивачів, оскільки смерть дочки призвела до порушення їх нормального укладу життя, вважає що належною компенсацією моральної шкоди є 200 000 грн., кожному з позивачів, що буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості, у зв`язку з чим рішення суду підлягає зміні.

У зв`язку із збільшенням розміру стягнутої судом першої інстанції моральної шкоди підлягає збільшенню стягнутий судом першої інстанції розмір судового збору, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнена від сплати судового збору на підставі положення п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Зі змісту положень п. 3 ч. 3 ст. 175, п. 1.ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Позивачі подали позов про стягнення моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві та визначили її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року справа № 761/11472/15-ц.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом судового збору, стягнутого з ПАТ «Кривабасзалізрудком» і збільшити його з 3 400 гривень до 4 000 гривень.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивачів підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга ПАТ «Кривабасзалізрудком» залишенню без задоволення, рішення суду - зміні в частині стягнутого судом першої інстанції розміру моральної шкоди із збільшенням його з 170 000 грн. до 200 000 грн., кожному з позивачів, та зміні в частині стягнутого судом першої інстанції розміру судового збору із збільшенням його з 3 400 грн. до 4 000 грн.

В іншій частині рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, ст. 379, ст.ст. 381, 382 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє від імені та в інтересах позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 серпня 2020 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , збільшивши цей розмір з 170 000 грн. до 200 000 (двісті тисяч) грн., кожному.

Рішення суду змінити, збільшивши розмір стягнутого з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судового збору з 3 400 гривень до 4 000 (чотири тисячі) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 грудня 2020 року.

Головуючий:

Судді: