Справа № 482/1078/16-ц Головуючий першої інстанції Гажа О.П.
Провадження №22-ц/812/36/20 Доповідач апеляційної інстанції Галущенко О.І.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 січня 2020 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого Галущенка О.І.,

суддів: Лисенка П.П.,

Серебрякової Т.В.

із секретарем

судового засідання Біляєвою В.М.,

за участі:

представника

боржника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні, матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на ухвалу Новоодеського районного суду Миколаївської області від 03 серпня 2016 року, постановлену

за поданням

заступника начальника Новоодеського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон,

в с т а н о в и в:

01 серпня 2016 року заступник начальника Новодеського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області ( далі - Новоодеський РВ ДВС ГТУЮ в Миколаївській області) звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон боржника ОСОБА_2

В поданні державний виконавець посилався на те, що на виконанні у відділі знаходиться виконавче провадження відкрите за виконавчим листом №482/1219/13-ц, виданим 17 вересня 2013 року Новоодеським районним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості по кредитному договору в розмірі 84851,02 гривень.

Посилаючись на те, що боржник ухиляється від виконання виконавчих документів, що відповідно до статті 6 Закону «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» є підставою встановлення обмежень, державний виконавець просив тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 до виконання зобов`язання.

Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 03 серпня 2016 року подання задоволено. Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України, без вилучення паспорта, боржника ОСОБА_2 до повного погашення існуючої заборгованості за виконавчому листу №482/1219/13-ц.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні подання, посилаючись на недоведеність факту ухилення від виконання виконавчих документів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника боржника, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, суд першої інстанції виходив з того, що боржник без поважних причин не вчиняє дій, спрямованих на виконання виконавчого напису, а тому є підстави для застосування до нього тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи з наступного.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 року № 3857-XII«Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (далі Закон).

Положеннями статті 6 Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, серед іншого, у випадку:

- якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань (п. 5).

Згідно з ст. 377-1 ЦПК України, в редакції на час постановлення оскаржуваної ухвали, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Оскільки, відповідно до ч.2 ст.377-1 зазначеного вище Кодексу, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Підставою встановлення обмеження є доведеність факту ухилення боржника від виконання зобов`язань.

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням - це будь-які свідомі діяння (дії чи бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Сам факт наявності невиконаних зобов`язань не може бути достатньою підставою для встановлення обмеження у виїзді за межі України.

З матеріалів справи вбачається, що 09 вересня 2015 року постановою державного виконавця державної виконавчої служби Новоодеського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №482/1219/13-ц, виданого 17 вересня 2013 року Новоодеським районним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в сумі 84851 грн. 02 коп. (а.с.5 справа №482/1078/16-ц). Цією постановою боржнику надано строк до 15 вересня 2015 року для добровільного виконання рішення суду та погашення заборгованості. Між тим, доказів того, що вказана постанова направлялась боржнику та отримана ОСОБА_2 матеріали подання не містять.

Державним виконавцем здійснювалися запити до реєстрів про належність у боржника майна, до банків та установ про наявність рахунків, заробітної плати та пенсії.

Проте, подання державного виконавця не містить жодних посилань на конкретні факти навмисного чи іншого свідомого невиконання обов`язку ОСОБА_2 та доказів на підтвердження цих фактів.

Вирішуючи подання, суд першої інстанції не звернув належної уваги на умови застосування обмежень, встановлених статтею 6 Закону, не дав оцінки достатності обґрунтування у поданні можливості застосування цих положень; не зазначив в ухвалі конкретних фактів свідомих дій або бездіяльності боржника, спрямованих на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Доказів, які б підтверджували факт свідомого ухилення боржника від виконання виконавчого напису, державним виконавцем не надано, а сам факт невиконання виконавчого напису боржником не може бути достатньою підставою для застосування Закону щодо тимчасового обмеження в праві виїзду.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав, передбачених Законом для застосування обмежень щодо виїзду ОСОБА_2 за межі України.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції не може вважатися законною та обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню з постановленням нової про відмову у задоволенні подання з вищезазначених підстав.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Новоодеського районного суду Миколаївської області від 03 серпня 2016 року скасувати та постановити нову.

У задоволенні подання заступника начальника Новоодеського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.І. Галущенко

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 14 січня 2020 року.