ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2020 року

м. Київ

справа № 563/833/15

провадження № 61-6569 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Мазурка Андрія Анатолійовича, який діє в інтересах публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», на рішення апеляційного суду Рівненської області від 31 березня 2016 року у складі колегії суддів Бондаренко Н. В., Малько О. С., Шимківа С. С.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 11 379,84 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір від 19 травня 2006 року, відповідно до якого відповідач отримала кредит в розмірі 6 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном погашення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердила свою згоду на виконання зобов`язань перед банком, підписавши заяву та умови і правила надання банківських послуг. Відповідач не виконувала належним чином свої зобов`язання, внаслідок чого станом на 30 червня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 11 379,84 грн, з яких 2 168,94 грн заборгованості за кредитом, 6 007,81 грн заборгованості по процентах за користування кредитом, 2 185 грн заборгованості за пенею та комісією, 500 грн штрафу у фіксованій частині; 518,09 грн штрафу у процентній складовій.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 26 січня 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість по кредитному договору у розмірі 11 379,84 грн.

Суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не дотрималася термінів погашення кредиту та процентів, встановлених у договорі, у результаті чого утворилася заборгованість у розмірі 11 379,84 грн.

Позивач звернувся з позовною заявою 06 серпня 2015 року, не пропустивши трьохрічний строк позовної давності, оскільки останнє погашення боргу по наданому кредиту було 06 серпня 2013 року.

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 31 березня 2016 року апеляційну скаргу представника позивача задоволено частково, рішення Корецького районного суду Рівненської області від 26 січня 2016 року скасовано.

Позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 19 травня 2006 року у розмірі 5 921,23 грн, яка складається із 2 168,94 грн тіла кредиту, 1 567,29 грн процентів та 2 185 грн комісії.

У задоволенні вимог про стягнення з відповідача штрафу та частини процентів відмовлено.

Апеляційний суд виходив із того, що відповідач не оспорює суму заборгованості по тілу кредиту, а до вимог про стягнення штрафу слід застосувати наслідки спливу позовної давності.

Окрім того, апеляційний суд перерахував розмір процентів, які підлягають стягненню з відповідача, зменшивши його з 6 007,81 грн до 1 567,29 грн, оскільки банк нараховував проценти на всю заборгованість по кредитному договору, а не на заборгованість по тілу кредиту.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У липні 2016 року Мазурок А. А., який діє в інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк», подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення апеляційного суду.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу XIII ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» дана справа передана до Верховного Суду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 21 лютого 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі представник позивача просить змінити рішення апеляційного суду в частині стягнення заборгованості по процентах як таке, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, у цій частині ухвалити нове рішення, яким стягнути заборгованість по процентах у повному обсязі.

Зазначає, що умовами та правилами надання банківських послуг визначено, що проценти нараховуються на фактичну заборгованість по кредиту, а не на заборгованість по тілу кредиту.

В іншій частині рішення апеляційного суду у касаційному порядку не оскаржується, а тому Верховним Судом не переглядається.

Заперечення/відзив на касаційну скаргу

Заперечення/відзив на дану касаційну скаргу від інших учасників справи до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та Верховного Суду не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 19 травня 2006 року ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 уклали договір кредиту, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в розмірі 6 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою 36 % процентів на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном погашення, що відповідає строку дії картки. Комісія за зняття готівки сплачується у сумі 3% від суми зняття та списується з картрахунку в момент проведення операції. Погашення заборгованості по кредиту здійснюється щомісячними платежами в розмірі 7 % від загальної суми здійснених транзакцій, але не менше 50 грн. Період сплати з 1 по 25 число кожного місяця.

На виконання договору позивачем на ім`я відповідача відкритий картковий рахунок та видано платіжну карту типу «Віза класік Універсальна», строк дії якої до 31 травня 2009 року.

ОСОБА_1 постійно вносила платежі на погашення заборгованості, останній нею здійснено 6 серпня 2013 року в сумі 15 грн.

Кредитор звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом у серпні 2015 року, надавши розрахунок заборгованості станом на 30 червня 2015 року.

22 грудня 2015 року ОСОБА_1 подала до суду першої інстанції заяву про застосування позовної давності.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Укладаючи кредитний договір, сторони підписали анкету-заяву, в якій зазначено кредитний ліміт - 6000 грн, а також процентну ставку у розмірі 36% річних.

В касаційній скарзі позивач посилався на те, що в умовах і правилах надання банківських послуг, на які погодився відповідач, встановлено, що проценти нараховуються на фактичну заборгованість по кредиту, а не на заборгованість по тілу кредиту, тому сума заборгованості є більшою, ніж стягнута апеляційним судом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) зроблено висновок, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення в суд із указаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви умови та правила надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг, надані банком умови та правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 19 травня 2006 року шляхом підписання заяви-анкети. Посилання касаційної скарги на положення таких умов та правил надання банківських послуг є безпідставними.

У заяві-анкеті відсутній порядок нарахування відсотків, тому апеляційний суд зробив правильний висновок про нарахування відсотків на заборгованість по тілу кредиту, а не на фактичну заборгованість по кредиту, оскільки відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною першою статті 410 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення в частині позовної вимоги про стягнення заборгованості по відсотках - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Мазурка Андрія Анатолійовича, який діє в інтересах публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 31 березня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 1 567,29 грн відсотків заборгованості за кредитним договором від 19 травня 2006 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков