Справа № 444/3006/19
Провадження № 2/444/289/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Зеліско Р. Й.

секретар судового засідання Мамедова Г.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3 представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на проживання,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання ОСОБА_5 втратившою право на проживання, мотивуючи позовні вимоги тим, що проживає в АДРЕСА_1 . Згідно записів в будинковій книзі, окрім нього у будинку значаться зареєстрованими його мати ОСОБА_6 та відповідач - ОСОБА_3 . Зазначає, що право власності на будинок зареєстровано на ім`я ОСОБА_6 , яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. При житті склала заповіт .яким все належне їй майно заповіла синові - позивачу. Оформляючи спадщину, він довідався, що в будинку зареєстрована ОСОБА_3 , яка фактично не проживає в будинку, а проживає за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_2 . Факт непроживання відповідачки в будинку з 2000 року встановлено актом від 16.10.2019 року, а тому вважає, що вона втратила право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки не проживає понад шість місяців. Визнання відповідачки такою, що втратила право користування житлом йому необхідне для зняття її з реєстрації, оскільки її реєстрація змушує його сплачувати додаткові витрати за комунальні послуги. Просить визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житлом в будинку АДРЕСА_1 .

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав в повному обсязі з підстав зазначених у позові та додатково пояснив, що ОСОБА_3 не проживає в будинку в АДРЕСА_1 з 2000 року, проживає в будинку чоловіка, де їй належить частина будинку, жодного договору найму між позивачем та нею не укладено. Зазначений житловий будинок належить на праві власності матері позивача, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і склала заповіт в користь сина, позивача по справі, який звернувся до нотаріуса про спадкування. Вважає, що ОСОБА_3 , втратила право користування будинком, так як не проживає у ньому без поважних причин тривалий час, не є членом сімї позивача, не веде з ним спільного господарства та має інше житло у якому постійнго проживає. Просить задоволити позов.

Відповідач ОСОБА_3 проти позовних вимог заперечила та просить відмовити в позові.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила та пояснила, що ОСОБА_3 (вона ж після одруження « ОСОБА_7 », а тепер « ОСОБА_8 ), зареєстрована в АДРЕСА_1 в житловому будинку, який станом на 30.06.1990 року відносився до колгоспного типу двору і вона була членом двору, а мати ОСОБА_6 головою двору. Членами двору значилися також її дочка ОСОБА_9 та брат, він же позивач- ОСОБА_1 . Право власності на майно двору зареєстровано на ім`я голови двору ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а у 2008 році отримала рішення виконкому Надичівської сільської ради про видачу дублікату свідоцтва про право власності в якому не було зазначено про те, що тип двору значився як колгоспний. Все належне майно, мати - ОСОБА_6 при житті заповіла ОСОБА_1 . Оскільки вона та її дочка були членами двору, то відповідно до діючого на той час законодавства, мали право на частку в майні двору. Окрім цього зазначила, що ОСОБА_1 на даний час не є власником будинку, спадщина ним не оформлена, право власності не зареєстровано, а тому і з таких підстав не вправі вимагати визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житлом. Наголосила, що позов ним заявлено ще до спливу шести місяців з дня відкриття спадщини. Також зазначила, що ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про визнання недійсним дублікату свідоцтва про право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 та визнання права власності на 1/ 4 частки майна бувшого колгоспного типу двору і рішенням Жовківського райсуду від 12.11.2020 року її позовні вимоги задоволено, однак рішення ще не вступило в законну силу. Просить в позові відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін по справі та відповідача, дослідивши докази за матеріалами справи суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Із копії дублікату свідоцтва на нерухоме майно виданого 17.03.2009 року Червоноградським МБТІ на підставі рішення виконкому Надичівської сільської ради від 27.11.2008 року вбачається, що власником будинку в АДРЕСА_1 являється вцілому ОСОБА_10 (а.с. 12).

Згідно ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійснення своїх прав власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до п.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Положеннями ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого Жовківським районним відділом державної реєстрації актів циільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області вбачається, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ще за життя, а саме 08.12.1999 року вона склала заповіт згідно якого все своє майно заповіла синові - ОСОБА_1 , що вбачається з його копії долученої позивачем до матеріалів справи (а.с.10)

З копії будинкової книги по будинку АДРЕСА_1 вбачається, що в будинку зареєстровані: ОСОБА_6 1931 р.н., ОСОБА_11 (вона ж ОСОБА_8 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 .

З акту обстеження місця фактичного проживання в житловому будинку в АДРЕСА_1 належного ОСОБА_6 складеного комісійно та затвердженого сільським головою Надичівської сільської ради від 16.10.2019 року вбачається, що в будинку значиться зареєстрованою ОСОБА_3 , але не проживає з 2000 року (а.с. 15).

Відповідно до ст. 71 ЖК України встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Ст. 72 Житлового Кодексу України встановлено , що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні та п. 26 Правил реєстрації місця проживання (постанова КМУ №207 від 02.03.2016 року) зняття з реєстрації місця проживання здійснюється , зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою, свідоцтва про смерть.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 16.01.2012 року вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71,71,116,156 ЖК України.ст. 405 ЦК України).

Проте, відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні та п.3 Правил реєстрації місця проживання, реєстрація (зняття з реєстрації місця проживання) перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської радим.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Судом встановлено, що власником будинку в АДРЕСА_1 на даний час є ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач на час звернення до суду не є власником будинку, спадщину ним не оформлено, право власності на будинок ним не зареєстровано.

Крім того, суд приймає до уваги пояснення представника позивача ОСОБА_3 про те, що рішенням суду від 12.11.2020 року визнано право власності ОСОБА_3 на 1/ 4 частки майна бувшого колгоспнорго типу двору в будинку АДРЕСА_1 , хоч таке ще не вступило в законну силу.

На підставі вищенаведеного, враховуючи те, що позивач не є власником будинку АДРЕСА_1 , а відповідач ОСОБА_3 набуває права власності на 1/ 4 частки в зазначеному будинку, як член бувшого колгоспного типу двору, а тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_3 втратившою право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 слід відмовити.

Керуючись статтями 23, 141, 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

У позовній вимозі ОСОБА_1 щодо визнання ОСОБА_5 , яка проживає в АДРЕСА_2 такою, що втратила право на проживання за адресою: АДРЕСА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Зеліско Р. Й.