Номер провадження: 22-ц/813/2073/20
Номер справи місцевого суду: 523/6520/15-ц
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 523/6520/15-ц

Номер апеляційного провадження: 22-ц/813/2073/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Бикової К.А.,

учасники справи:

- позивач публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

- відповідачі 1) ОСОБА_1 , 2) ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , про визнання недійсними договорів кредиту та договору іпотеки, стягнення коштів та моральної шкоди, зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_1 , про визнання поруки припиненою, за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Середи І.В. о 16 годині 04 хвилині 06 березня 2017 року,

встановив:

У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» звернулось до суду з вищевказаною позовною заявою, в якій просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсиббанк»: 1) заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №1749-08 ПОУ Н від 09.08.2006 року станом на 14.04.2015 року, у розмірі - 45 391,42 доларів США, з яких 40 884,75 дол. США - кредитна заборгованість, 4 506,67 дол. США - заборгованість по процентам; 2) заборгованості по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит станом на 14.04.2015 року, яка становить - 13 657,13 грн., з яких 1 205,66 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту та 12 451,47 грн. - пеня за прострочення сплати процентів.

Позовні вимоги ПАТ «Укрсиббанк»обґрунтовує тим, що 09.08.2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №1749-08 ПОУ Н, відповідно до умов якого позивач надав ОСОБА_1 кредит в іноземній валюті в сумі - 80 000 доларів США, а остання зобов`язалася повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 09.08.2021 року згідно з графіком погашення кредиту, якщо тільки не буде застосовано інший термін повернення кредиту відповідно до умов Договору, та сплачувати протягом 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 11,80% річних. Відповідно до додатку № 1 до кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору. Погашення нарахованих процентів, згідно з п. 1.3.4. кредитного договору, відбувається з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані проценти. 30 грудня 2013 року та 27 березня 2014 року сторони, підтверджуючи свої зобов`язання за договором, уклали додаткову угоду №1 та додаткову угоду №2, якими досягли згоди, що для ідентифікації Договору можуть застосовуватись як номер Договору, зазначений при його укладенні, а саме - №1749-08 ПОУ Н, так і реєстраційний номер Договору в системі обліку Банку, а саме - № НОМЕР_1 ; що за користування кредитними коштами понад встановлений Договором строк Банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки визначеної за користування кредитом; погашення нарахованих процентів за договором відбуватиметься з 01 по 25 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані проценти; викладено графік погашення кредиту в новій редакції.

Позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, тоді як відповідачка ОСОБА_1 з лютого 2015 року не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту у встановлені договором строки та розмірі, також з червня 2014 року має заборгованість по нарахованим процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобов`язання.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором, між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 укладено Договір поруки б/н від 09.08.2006 року. 30.12.2013 року між сторонами за договором поруки було укладено Додаткову угоду №1, якою ОСОБА_2 надав згоду забезпечувати порукою змінене основне зобов`язання за Кредитним договором.

Станом на 14.04.2015 року заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить - 45 391,42 доларів США, з яких - 40 884,75 дол. США - кредитна заборгованість, а - 4 506,67 дол. США - заборгованість по процентам. Сума заборгованості по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та сплаті процентів за кредитом станом на 14.04.2015 року становить - 13 657,13 грн., з яких - 1 205,66 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту та - 12 451,47 грн. - пеня за прострочення сплати процентів (Т. 1, а. с. 1 - 4).

У липні 2015 року ОСОБА_1 , заперечуючи проти вимог ПАТ «УкрСиббанк», звернулася до суду з вищевказаним зустрічним позовом, в якому просить: 1) визнати укладений між нею та банком договір про надання споживчого кредиту №1749-08 ПОУ Н (реєстраційний номер договору в системі обліку банку № НОМЕР_1 ) від 09.08.2006 року недійсним (нікчемним правочином) з моменту його укладення; 2) визнати укладений договір про надання споживчого кредиту № 1749-08/01 ПОУ Н від 09.08.2006 року недійсним (нікчемним правочином) з моменту його укладення; 3) визнати іпотечний договір від 05.09.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Галайко О.Д., зареєстрований за реєстровим №6624, недійсним (нікчемним правочином) з моменту його укладення; 4) застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину - договору про надання споживчого кредиту № 1749-08 ПОУ Н (реєстраційний номер договору в системі обліку банку № НОМЕР_1 ) від 09.08.2006 року шляхом стягнення з ПАТ «УкрСиббанк» надмірно сплачених коштів в рамках договору про надання споживчого кредиту у розмірі - 13 655,72 доларів США, які підлягають поверненню відповідно до вимог чинного законодавства України, та стягнути суму понесеної моральної шкоди у розмірі - 100 000 грн..

В обґрунтування зустрічних вимог ОСОБА_1 вказує на те, що кредитний договір зі всіма додатками та додатковими угодами за своїм змістом та текстом не відповідає діючому законодавству України, її інтересам, порушує споживчі права та законні інтереси, що полягає у наступному. Предметом кредитного договору можуть бути лише гроші - українська гривня. Договори споживчого кредитування в іноземній валюті за своєю юридичною природою не є кредитними договорами, а є класичним прикладом договорів позики, предметом яких можуть бути як грошові кошти, так і інші речі, визначені родовими ознаками. Отже, невідповідність договору споживчого кредиту вимогам закону в момент його укладення тягне за собою недійсність такого договору відповідно до статті 215 ЦК України. Посилаючись на норми частини 1 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», якою визначено, що надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється, на частину 1 статті 533 ЦК України, в якій визначено, що грошове зобов`язання має бути виконане виключно у гривнях, ОСОБА_1 вважає, що має право звернутися до суду з позовом про визнання договору споживчого кредиту в іноземній валюті недійсним. Також ОСОБА_1 зазначено, що кредитний договір не містить жодних посилань на орієнтовану сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, що є суттєвим порушенням законодавства України, та як слідство - визнання кредитного договору недійсним. Банк не попередив, що його послуги, зважаючи на їх ціну (вартість), явно не задовольнятимуть її інтереси і вимоги, також не попередив і про те, що вартість кредиту може істотно зрости, ніж це очікувалось під час укладення договору. Кредитний договір взагалі не містить відповідальності з боку банку за невиконання або неналежне виконання умов кредитного договору, більше того, даний договір містить виключно пункти відповідальності тільки з боку позичальника.

Крім того, договір має істотний дисбаланс її прав, по відношенню до безмежних прав банку, фактично вона взагалі не має жодних прав. В той же час, банку сплачено - 93 655,72 доларів США. Зазначена сума складається з 39 115,25 доларів США, що є сплатою кредиту, та 54 540,47 доларів США, що є сплатою відсотків. Посилаючись на висновок судової економічної експертизи вказувала на те, що відбулося подорожчання кредиту, що є суттєвим порушенням її прав як споживача.

Різниця між отриманою сумою кредиту та виплаченою складає - 13 655,72 доларів США, підлягає поверненню шляхом стягнення з банку на її користь як наслідок недійсності кредитного договору. ОСОБА_1 вважає, що дії банку завдали їй значні моральні стражданні, душевні переживання та біль, у зв`язку з чим, вона вимушена просити суд стягнути на її користь моральну шкоду. Розмір моральної шкоди має компенсувати її внутрішні душевні страждання, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках (у зв`язку з тим, що вона не мала змоги нормальним чином вести домашнє господарство, сплачувати надмірно запозичені грошові кошти, придбати інше майно, тощо), час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану та складає - 100 000 грн. (Т. 1, а. с. 97 111).

В подальшому, а саме у листопаді 2015 року відповідач ОСОБА_2 також звернувся з вищенаведеним зустрічним позовом до банку та просив визнати припиненою з 01.01.2015 року поруку, яка встановлена договором поруки, укладеним 09.08.2006 року з метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту №1749-08 ПОУ Н (№ 0) від 09.08.2006 року.

Свої вимоги ОСОБА_2 обґрунтовував тим, що порушення умов кредитного договору було допущено позичальником ОСОБА_1 в червні 2014 року. До суду кредитор ПАТ «УкрСиббанк» звернувся з позовом про стягнення заборгованості лише 15.04.2015 року, тобто після спливу 6 (шести) місяців з моменту неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором. Умовами договору поруки не передбачено строк припинення поруки, тому посилаючись на частину 4 статті 559 ЦК України, просив позов задовольнити (Т. 1, а. с. 168 169).

В судове засідання суду першої інстанції представник позивача, відповідачка ОСОБА_1 та її представник не з`явилися, в матеріалах справи є заяви про розгляд справи у відсутності представників та відповідачки ОСОБА_1 ..

Відповідач ОСОБА_2 та його представник заперечували проти позову банку, підтримали зустрічні позови (Т. 2, а. с. 18 19).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 06 березня 2017 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість до кредитним договором у розмірі - 45 391,42 доларів США, заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит у розмірі - 13 657,13 грн. та судові витрати у розмірі - 3 654 грн..

В іншій частині позову ПАТ «УкрСиббанк» відмовлено.

Відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні зустрічного позову.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано поруку припиненою з 01.01.2015 року, яка встановлена договором поруки від 09.08.2006 року.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Відповідачка на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови. Банк надав відповідачці документи, які передували укладенню кредитного договору, «Графік погашення кредиту», які підписані відповідачкою, міститься інформація стосовно умов кредитування.

Відповідно до висновку судово-економічної експертизи № 10/08 від 10 серпня 2016 року експертом встановлено, що відповідно до п. 1.1 договору, Банк надає Позичальнику кредит у розмірі 80 000,00 дол. США, п. 1.2 договору, строк кредитування 180 місяців. Розмір щомісячного ануїтетного платежу, відповідно до Додатку 1, складає - 444,44 дол. США. Відповідно до п. 1.3.1, процентна ставка за користування кредитом складає 11,8 % річних. Відповідно до п. 1.3.3, нарахування процентів здійснюється методом факт/360. Застосована відсоткова ставка у розмірі 12,51 % при нарахуванні процентів за користування кредитом не відповідає умовам договору споживчого кредиту №1749-08 ПОУ Н від 09.08.2006 року. Використання методу нарахування відсотків факт/360 призвело до удорожчання суми відсотків на 977,72 дол. США. Експертом визначено суму абсолютного подорожчання кредиту в розмірі 71 373,23 дол. США. Розмір реальної процентної ставки за кредитом по договору споживчого кредиту №1749-08 ПОУ Н від 09.08.2006 року складає 12,51%, а не 11,8%.

Місцевий суд прийшов до висновку, що доводи відповідача ОСОБА_1 про наявність підстав для визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними не знайшли свого підтвердження. Звертав увагу на те, що вказані висновки експерта про подорожчання кредиту також не можуть бути підставою для визнання договору недійсним, а можуть лише вказувати на можливість перерахунку суми заборгованості.

Оскільки відповідно до вимог ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог та з урахуванням наданих доказів, місцевий суд дійшов до висновку про безпідставність вимог ОСОБА_1 , так як суду не було надано належних доказів щодо невідповідності нарахованої банком заборгованості.

Крім того, суд першої інстанції вважав безпідставними посилання відповідача на норми статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки до виниклих правовідносин дана норма взагалі не застосовується, так як пунктом 5 частини 1 цієї статті встановлено право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, тоді як відповідач ОСОБА_1 з лютого 2015 року не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту у встановлені договором строки та розмірі, також з червня 2014 року має заборгованість по нарахованим процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобов`язання.

Станом на 14.04.2015 року заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить - 45 391,42 доларів США, з яких 40 884,75 дол. США - кредитна заборгованість, а 4 506,67 дол. США - заборгованість по процентам. Сума заборгованості по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит станом на 14.04.2015 року становить - 13 657,13 грн., з яких 1 205,66 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту та 12 451,47 грн. - пеня за прострочення сплати процентів.

Крім того, врахувавши умови кредитного договору та договору поруки, черговість сплати платежів, та норми статті 559 ЦК України, місцевий суд прийшов до висновку, що порука ОСОБА_2 припинила свою дію з 01.01.2015 року, оскільки позичальником було порушено зобов`язання з 14.06.2014 року, а до суду ПАТ «УкрСиббанк» звернувся 27.04.2015 року.

Отже, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що вимога позивача ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 є незаконною, тому задоволенню не підлягає, а зустрічний позов ОСОБА_2 є цілком обґрунтованим та підлягає задоволенню з зазначених вище підстав.

Враховуючи встановлені судом обставини та вказані норми суд прийшов до висновку, що вимоги ПАТ «УкрСиббанк» підлягають частковому задоволенню.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, сума кредиту, проценти за користування кредитом та пеня підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 ..

Вбачаючи вищевикладене, суд першої інстанції також,дійшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні вищевказаного зустрічного позову ОСОБА_1 (Т. 2, а. с. 21 - 24).

В апеляційній скарзіОСОБА_1 просить змінити рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 березня 2017 року, а саме задовольнити її зустрічні позовні вимоги до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання договорів недійсними, відмовити у задоволенні позову банку. В іншій частині оскаржуване рішення просить залишити без змін.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин справи, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги є відображенням вищевказаних доводів ОСОБА_1 , які викладені у її зустрічній позовній заяві.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПАТ «УкрСиббанк» - адвокат Демчук О.В. заперечує проти апеляційної скарги. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зазначає про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відсутність підстав для визнання недійсними спірних договорів.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Від ОСОБА_1 до апеляційного суду надійшло клопотання про відкладення, призначеного на 12.11.2020 року, розгляду справи.

Вказане клопотання про відкладення розгляду справи не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, на всій території України установлено карантин.

Рада суддів України рекомендувала у період карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16.03.2020 року, адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).

На підставі рішення зборів суддів Одеського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року, відповідно до частини 2 статті 29 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (зі змінами) та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами), рішення Ради суддів України за №19 від 17 березня 2020 року, постанови головного державного санітарного лікаря України №16 від 09 травня 2020 року, рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайної ситуації від 15 жовтня 2020 року, у зв`язку з ускладненням епідеміологічної ситуації в місті Одесі та із підтвердженням у працівників Одеського апеляційного суду діагнозу COVID-19, з метою запобігання поширенню захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, серед співробітників та відвідувачів Одеського апеляційного суду та забезпечення безпечних умов праці працівникам суду ухвалено розпорядження Голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року «Про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи суду».

Пунктами 1, 5, 12 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року «Про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи суду» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території міста Одеси рівня епідемічної небезпеки: «помаранчевий» або «червоний», зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинено їх допуск до залів судових засідань. Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у частинах 1, 2 статті 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. Це розпорядження набрало чинності з 26 жовтня 2020 року.

Отже, вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину, установлення на території міста Одеси рівня епідемічної небезпеки: «помаранчевий» або «червоний».

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, неодноразове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів ухвалила відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи та розглянути справу за відсутності її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Апеляційний суд не вбачає підстав щодо перегляду оскаржуваного рішення в частині задоволення вимог зустрічного позову ОСОБА_2 про припинення проруки, оскільки вищевказана апеляційна скарга не містить доводів та вимог в цій частині.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції про необхідність стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором, безпідставність зустрічного позову ОСОБА_1 .. Вважає, що суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих її учасинками і досліджених судом доказів, вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищезазначеного висновку про необхідність стягнення боргу за кредитним договором, відмову в задоволенні вимог зустрічного позову ОСОБА_1 .

Між тим, апеляційний суд не погоджується з висновками суду в частині визначення розміру заборгованості та стягнення судового збору, оскількивисновки суду в цій частині не відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 15, 16, 509, 525, 526, 546, 553, 559, 1054, 1056 ЦК України, ст. ст. 11, 15, 18, 20, 23 Закону України «Про захист прав споживачів») та процесуального (ст. ст. 81, 263, 264 ЦПК України) права, з огляду на наступне.

На підставі наявних у справі, наданих її учасниками та досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

09.08.2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (після перейменування ПАТ «УкрСиббанк»), який на вказаний час мав відповідну банківську ліцензію №75 від 24.12.2001 року, та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №1749-08 ПОУ Н, відповідно до умов якого позивач надав ОСОБА_1 кредит в іноземній валюті в сумі - 80 000 доларів США, а позичальник зобов`язалася повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 09.08.2021 року згідно з графіком погашення кредиту, та сплачувати протягом 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 11,80% річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов кредитного договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку передбаченому кредитним договором, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим Договором в попередньому місяці. Також, сторони домовились, що за умовами кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь - якої з обставин, передбачених договором.

Відповідно до додатку № 1 до кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору.

Погашення нарахованих процентів, згідно з п. 1.3.4. кредитного договору, відбувається з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані проценти. 30 грудня 2013 року та 27 березня 2014 року сторони, підтверджуючи свої зобов`язання за договором, уклали додаткову угоду №1 та додаткову угоду №2, якими досягли згоди: що для ідентифікації Договору можуть застосовуватись як номер Договору, зазначений при його укладенні, а саме №1749-08 ПОУ Н, так і реєстраційний номер Договору в системі обліку Банку, а саме №0; що за користування кредитними коштами понад встановлений Договором строк, Банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки визначеної за користування кредитом; погашення нарахованих процентів за договором, відбуватиметься з 01 по 25 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані проценти; викладено Графік погашення кредиту в новій редакції.

Відповідно до висновку судово-економічної експертизи № 10/08 від 10 серпня 2016 року експертом встановлено, що відповідно до п. 1.1 договору, Банк надає Позичальнику кредит у розмірі 80 000,00 дол. США, п. 1.2 договору, строк кредитування 180 місяців. Розмір щомісячного ануїтетного платежу, відповідно до Додатку 1, складає - 444,44 дол. США. Відповідно до п. 1.3.1, процентна ставка за користування кредитом складає 11,8 % річних. Відповідно до п. 1.3.3, нарахування процентів здійснюється методом факт/360. Застосована відсоткова ставка у розмірі 12,51 % при нарахуванні процентів за користування кредитом не відповідає умовам договору споживчого кредиту №1749-08 ПОУ Н від 09.08.2006 року. Використання методу нарахування відсотків факт/360 призвело до здорожчання суми відсотків на 977,72 дол. США. Експертом визначено суму абсолютного подорожчання кредиту в розмірі 71 373,23 дол. США. Розмір реальної процентної ставки за кредитом по договору споживчого кредиту №1749-08 ПОУ Н від 09.08.2006 року складає 12,51%, а не 11,8%.

Між сторонами склалися кредитні правовідносини, правовідносини з договору поруки, правовідносини з визнання кредитного договору недійсними.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

За правилами, передбаченими ст. ст. 1054, 1056, 1057-1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 546, 553, 554, 559 ЦПК України передбачено, що зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

У разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони в обов`язковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені ч. 1 ст. 216 цього Кодексу, та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю. Визнаючи недійсним кредитний договір, у якому виконання зобов`язання позичальника забезпечено заставою майна позичальника до поручителя, суд за заявою кредитодавця накладає на таке майно арешт.

Згідно із ст. ст. 203, 215, 216 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Недійсний правочин не здійснює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Щодо вимоги позивача про визнання недійсним кредитного договору, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено надання перед укладенням договору про надання споживчого кредиту відповідної письмової інформації. У разі ненадання вказаної інформації наступають наслідки, передбачені ст. ст. 15 і 23 цього Закону, а саме: - споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків; - вимагати надання у прийнятно короткий строк, але не більше місяця, належної інформації. Якщо інформація в обумовлений строк не буде надано, споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування збитків.

ОСОБА_1 під час укладення кредитного договору ознайомилась і погодилась з умовами кредитування. Своїм підписом вона підтвердила факт надання їй повної інформації про умови кредитування в ПАТ «УкрСиббанк».

У випадку ненадання необхідної інформації Позичальник мав право вимагати надати таку інформацію у найбільш короткий строк, відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця.

Випадки визнання умов договору про надання споживчого кредиту несправедливими передбачені ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Загальні положення про несправедливі умови договору вказуються у ч. ч. 2, 3 ст. 18 цього Закону. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Частиною 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі коли визнання недійсним положення зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаний недійсним у цілому.

Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: 1) умови договору порушують принцип добросовісності; 2) умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; 3) умови договору завдають шкоди позивачеві.

За приписами частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами частини 1 статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Доводи апеляційної скарги про погіршення становища ОСОБА_1 через застосування позивачем підвищеної відсоткової ставки не мають наслідком задоволення позову останньої в частині визнання кредитного договору недійсним, оскільки висновок експерта, на який апелянт посилається обґрунтовуючи свої вимоги щодо визнання кредитного договору недійсним, не є достатнім доказом, у розумінні приписів статті 80 ЦПК України, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин щодо недійсності спірного договору.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що статтями 15, 23 Закону України «Про захист прав споживачів» не передбачено такої підстави для визнання кредитного договору недійсним, як надання/ненадання суб`єктом господарювання інформації споживачеві послуг про орієнтовну сукупну вартість кредиту, вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, тощо. У таких випадках споживач може наділятися правом на розірвання договору, правом на відшкодування завданих йому збитків. Вказана у даному абзаці правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 462/6463/15-ц.

Крім того, статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон України не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (втратив чинність з 7 лютого 2019 року), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (втратив чинність з 7 лютого 2019 року).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц викладено висновок щодо виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті. Відповідно до цієї постанови як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновок щодо можливості виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, та нарахування грошового зобов`язання, яке має компенсаційний характер (заборгованості за процентами), в іноземній валюті.

За правилами частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням вищевикладеного, доводи апелянта про невідповідність договору споживчого кредиту вимогам закону в момент його укладення, оскільки договори споживчого кредитування в іноземній валюті за своєю юридичною природою не є кредитними договорами, колегія суддів відхиляє, оскільки за умовами кредитного договору кредит надано в іноземній валюті, з визначенням його розміру у національній грошовій одиниці гривні на день видачі кредиту.

Вбачаючи вищевикладене та з огляду на те, що вимоги щодо визнання кредитного договору недійсним заявлено після подання позову ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості за цим кредитним договором, упродовж тривалого часу відповідач виконувала умови спірного договору, чим фактично підтверджувала намір на подальше виконання умов договору та відсутність порушення її законних прав та інтересів при укладенні договору, апеляційний суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання вищенаведений договорів недійсними є спробою уникнути негативних наслідків через невиконання умов кредитного договору.

Між тим, апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині визначення розміру заборгованості та стягнення судового збору, оскільки, як зазначалось вище, відповідно до висновку судово-економічної експертизи № 10/08 від 10 серпня 2016 року застосована відсоткова ставка у розмірі 12,51 % при нарахуванні процентів за користування кредитом не відповідає умовам договору споживчого кредиту №1749-08 ПОУ Н від 09.08.2006 року. Використання методу нарахування відсотків факт/360 призвело до здорожчання суми відсотків на - 977,72 дол. США..

Між тим, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про неможливість врахування вказаної суми подорожчання суми відсотків на 977,72 дол. США, тому помилково стягнув з відповідача суму заборгованості за процентами у розмірі 4 506,67 дол. США, замість вірної 3 528,98 дол. США (3 528,98 дол. США = 4 506,67 дол. США - 977,72 дол. США).

Отже, доводи апеляційної є такими, які не мають наслідком задоволення вимог зустрічного позову ОСОБА_1 ..

Між тим, з урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд вважає за необхідне змінити оскаржуване рішення в частині визначення розміру заборгованості та стягнення судового збору.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 є частково обґрунтованою, а тому підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, необхідно змінити розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 133, 141 ЦПК України, підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним/відмовленим у задоволенні позовним вимогам з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам, у розмірі 3 580,92 грн..

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374, пунктів 3, 4 статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

За правилами частини 4 статті 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Оскільки невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права призвело до невірного визначення розміру заборгованості та стягнення судового збору, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру заборгованості та стягнення судового збору необхідно змінити за вищевказаного обґрунтування.

В решті рішення необхідно залишити без змін.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження вищевказаних судових рішень зазначені в частині 2 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 березня 2017 року в частині визначення розміру заборгованості та стягнення судового збору- змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (Код ) заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №1749-08 ПОУ Н від 09.08.2006 р. в розмірі 44 413 (сорок чотири тисячі чотириста тринадцять) доларів 70 центів США, з яких: - заборгованість за кредитом 40 884 (сорок тисяч вісімсот вісімдесят чотири) долара 75 центів США; - заборогованість по процентам - 3 528 (три тисячі п`ятсот двадцять вісім) доларів 98 центів США, а також заборгованість по сплаті пені в загальній сумі 10 917 (десять тисяч дев`ятсот сімнадцять) грн. 81 коп.., з яких: - пеня за прострочення сплати кредиту 1 205 (одна тисяча двісті п`ять) грн. 66 коп.; - пеня за прострочення сплати процентів 9 712 (дев`ять тисяч сімсот дванадцять) грн. 15 коп..

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (Код ) судовий збір у сумі 3 580 (три тисячі п`ятсот вісімдесят) грн. 92 коп..

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 27 листопада 2020 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе