ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 546/547/17 Номер провадження 22-ц/814/101/20Головуючий у 1-й інстанції Лизенко І. В. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Абрамов П.С., Бондаревська С.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (із повідомленням учасників справи) у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Решетилівського районного суду Полтавської області від 12 березня 2019 року, постановлену суддею Лизенко І.В.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,

зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Решетилівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини,

в с т а н о в и в:

14.06.2017 ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом, в якому просить стягнути із ОСОБА_1 аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки його заробітної плати (доходів), але не менше 1/3 частки прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позов мотивує тим, що малолітній син проживає разом із нею та знаходиться на її повному утриманні. ОСОБА_1 участі у вихованні та утриманні сина не приймає, а тому просить стягнути із нього аліменти на утримання дитини в судовому порядку.

01.08.2017 ОСОБА_1 , маючи сумніви у кровному спорідненні з дитиною, звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить виключити відомості з актового запису №34 від 27.05.2017, зробленого Решетилівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, про його батьківство щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що дитина народилася вже після того, як між сторонами в судовому порядку за ініціативою самого ОСОБА_1 шлюб було розірвано. ОСОБА_2 про свою вагітність та його ймовірне батьківство не повідомляла та перебувала у фактичних шлюбних відносинах із іншим чоловіком. З огляду на викладене вважає, що до проведення генотипоскопічної експертизи на предмет встановлення батьківства, його права підлягають захисту в судовому порядку.

Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 31.08.2017 зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виключення із актового запису про народження дитини відомостей про нього як про батька об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини./а.с.32/

Ухвалою цього ж суду від 12.03.2019 прийнято відмову ОСОБА_1 від зустрічного позову до ОСОБА_2 про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини та закрито провадження у справі в цій частині. Судовий розгляд первісного позову продовжено.

При постановленні ухвали, районний суд виходив із того, що така відмова не суперечить закону, не порушує нічиїх прав та інтересів, а тому є підставою для закриття провадження у справі згідно п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України. Наслідки закриття провадження ОСОБА_1 роз`яснені у відповідності до ч.2 ст.256 ЦПК України та є зрозумілими.

Не погодившись із ухвалою суду, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати ухвалу районного суду та направити справу для розгляду до суду першої інстанції.

Зазначає, що не мав наміру відмовлятися від зустрічного позову та просив районний суд відкласти розгляд справи для надання йому кваліфікованої правової допомоги. Заява про відмову від зустрічного позову написана ним під диктовку працівників суду, її змісту він не розумів, а правові наслідки закриття провадження йому не були роз`яснені.

Заперечує факт свого батьківства відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки судово-генетична експертиза по справі не проведена, факт його кровного споріднення із дитиною в судовому порядку не встановлений та спростований самою позивачкою, яка в суді визнала зустрічний позов та підтвердила, що він, ОСОБА_1 , не є біологічним батьком її дитини. Вважає безпідставною відмову суду в прийнятті визнання ОСОБА_2 зустрічного позову. Наголошує на недотриманні судом вимог ст.189 ЦПК України.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Позивач, будучи повідомленою за останнім відомим місцем проживання, в судове засідання не з`явилася. Відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч.2 ст.373 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Із матеріалів справи вбачається, що 01.08.2017 ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Решетилівський РВ ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області, про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини./а.с.25-26/

12.03.2019 ОСОБА_1 подано до суду власноручну заяву про відмову від заявлених позовних вимог, із наслідками такої відмови він ознайомлений./а.с.86/

Приймаючи відмову ОСОБА_1 від позову, районний суд керувався п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України, вважаючи наявними підстави для закриття провадження з огляду на відмову ОСОБА_1 від заявлених вимог та його розуміння наслідків такої відмови у відповідності до ч.2 ст.256 цього Кодексу.

Апеляційний суд з таким висновком районного суду погоджується. Доводи апеляційної скарги правильність зазначеного висновку не спростовують, зводяться до заперечень власних тверджень та незгоди із ухвалою суду.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено право на справедливий суд. Одним із аспектів наведеного конвенційного права є доступ до суду, який має бути достатнім для його забезпечення з огляду на принципи верховенства права в демократичному суспільстві та правової визначеності. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки. Такі висновки викладені у мотивувальній частині рішення Конституційного Суду України від 29.06.2010 №17-рп/2010.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.49 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження (ч.2 ст.49 цього Кодексу).

Відповідно до ч.2 ст.206 ЦПК України до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову суд роз`яснює йому наслідки відповідної процесуальної дії, визначені ч.2 ст.256 цього Кодексу, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на її вчинення. У разі прийняття відмови від позову суд своєю ухвалою закриває провадження у справі на підставі п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України.

З огляду на наведені норми процесуального права, звернення позивача до суду із заявою про відмову від позову є його диспозитивним правом, реалізація якого має відбуватися із дотриманням принципу правової визначеності та передбачуваності. Подання такої заяви позивачем є безумовною підставою для закриття провадження у справі і вирішення даного питання залежить виключно від правомочності особи на вчинення таких дій та усвідомлення їх наслідків. Підстави вважати, що при цьому суд першої інстанції порушив вимоги ст.189 ЦПК України - відсутні.

Як убачається із матеріалів справи та підтверджується технічною фіксацією судового процесу від 12.03.2019 ОСОБА_1 самостійно представляв свої інтереси в суді, від послуг адвоката відмовився, із заявами про відкладення розгляду справи, в тому числі з підстав потреби у правничій допомозі, до суду не звертався, хоча подібне право йому було роз`яснено судом першої інстанції та запропоновано надати час для сформування остаточної правової позиції по суті вимог.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності намірів відмовлятися від позову також спростовуються технічною фіксацією судового процесу від 12.03.2019, із аудіозапису якого вбачається, що ОСОБА_1 , фактично, без проведення судово-генетичної експертизи, вважає себе батьком малолітнього ОСОБА_4 , від батьківства не відмовляється та бажає залишитися його батьком. При цьому, судом першої інстанції було роз`яснено ОСОБА_1 , як право залишити позов без розгляду, що не обмежує його у можливості повторного звернення до суду із цим же позовом, так і відмови від позову та її наслідків - не допустимості повторного звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Заява про відмову від заявлених позовних вимог від 12.03.2019 подана ОСОБА_1 особисто та підтримана ним в судовому засідання. Підстави вважати, що така заява не відображала його волевиявлення - відсутні, а доводи апеляційної скарги про ймовірне втручання працівників суду в її написання - є його припущеннями, на яких не може ґрунтуватися судове рішення.

Посилання відповідача на те, що факт його кровного споріднення із дитиною в судовому порядку не встановлений, не впливає на законність ухвали суду першої інстанції та має позасудовий порядок врегулювання шляхом звернення сторін до експертної установи. Тоді як правомірність відмови позивачці ОСОБА_2 у прийнятті визнання зустрічного позову має самостійний спосіб оскарження разом із рішенням суду та наразі не є предметом апеляційного розгляду.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с та н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Решетилівського районного суду Полтавської області від 12 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08.01.2020.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді П.С. Абрамов

С.М. Бондаревська