КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 367/5470/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Верес Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 червня 2020 року у складі судді Карабаза Н.Ф.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Гостомельської селищної ради Київської області, третя особа: Ірпінська міська державна нотаріальна контора Київської області про встановлення факту проживання зі спадкоємцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом до Гостомельської селищної ради Київської області, третя особа: Ірпінська міська державна нотаріальна контора Київської області про встановлення факту проживання зі спадкоємцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , після смерті якої залишилась спадщина у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 та грошових вкладів.

Зазначено, що позивачка після смерті ОСОБА_2 звернулася до Ірпінської державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено з підстав, що вона не являється спадкоємицею за законом, а факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю повинен встановити суд.

ОСОБА_2 заповіту після своєї смерті не залишила, у позивачки відсутні відомості про наявність близьких родичів у покійної, про існування інших спадкоємців теж невідомо.

Вказано, що сімейні стосунки між нею і ОСОБА_2 виникли приблизно з 2010 року, якою позивачка познайомилися в смт. Гостомель, де вони фактично проживали. Покійна проживала сама, її чоловік помер, дітей та інших родичів не було, фактично з 2010 року опікувалася нею, допомагала по господарству, купувала необхідні речі та їжу.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , який доводиться свекром чоловіка померлої, після смерті якого відкрилася спадщина на приватний будинок АДРЕСА_1 , спадщину після його смерті ніхто не оформляв. Державним нотаріусом А.М. Журавель 27.05.2011 року заведена спадкова справа №245/2011 після смерті ОСОБА_3 , свідоцтва про право на спадщину за законом в межах спадкової справи не видавалися.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , заведена спадкова справа після її смерті, її донька ОСОБА_4 подала нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини.

Позивачка вказує, що також подала заяву про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено оскільки відсутні документи, які б підтверджували факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років, а також відсутній оригінал правовстановлюючого документу на будинок у зв`язку з чим встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 з 2010 року по день її смерті, а саме по ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 .

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 10 червня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги, за замістом зазначено, що районним судом не враховано, що станом на 2009 рік, ОСОБА_2 проживала одна, оскільки її чоловік помер у 2001 році, а рідна донька переїхала в інше місто і нечасто приїжджала до матері.

Вказала, що із ОСОБА_2 мала хороші дружні відносини, за тривалий час спільного проживання.

Також позивач зазначала, що за свої кошти придбавала ліки та інші засоби необхідні для покращення стану здоров`я ОСОБА_2 , оплачувала витрати на комунальні послуги, купувала за свої кошти в будинок ОСОБА_2 побутову техніку, одяг, взуття, інші особисті речі. Такий догляд здійснювався фактично в період з 2010 року до моменту її смерті.

Посилалася, що зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, розцінює як встановлений факт проживання зі спадкодавцем ОСОБА_2 однією сім`єю більше як 5 років.

Крім того, зазначила, що оригінали правовстановлювальних документів на житловий будинок за АДРЕСА_1 відсутні, оскільки право власності на даний житловий будинок не переоформлювалось після смерті попереднього власника ОСОБА_5 .

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про день та час судового розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку (а.с. 198, 199), від адвоката Майко М.В. в інтересах ОСОБА_1 та Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області надійшли клопотання про розгляд справи без їх участі, а тому колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутність сторін та їх представників, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 (а.с. 83).

Після смерті ОСОБА_2 Ірпінською міською державною нотаріальною конторою Київської області була заведена спадкова справа №155/2018 щодо майна померлої (а.с. 74-98).

08.05.2018 року поштовим зв`язком до Ірпінської міської державної нотаріальної контори із заявою звернулась ОСОБА_6 про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_2 , до своєї заяви додала копію власного паспорту, копію ідентифікаційного номеру, копію свідоцтва про народження, з якого вбачається, що ОСОБА_2 є її матір`ю, копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , копію технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 79-88).

22.05.2018 року поштовим зв`язком до Ірпінської міської державної нотаріальної контори Русин М.В. направила нотаріально посвідчену заяву у якій зазначила, що вона позичила ОСОБА_2 130 тисяч гривень, що підтверджується розпискою від 16.12.2016 року, виданою ОСОБА_2 . Їй стало відомо про те, що остання померла. Просила прийняти до уваги її вимоги як кредитора ОСОБА_2 (а.с 91).

Встановлено, що 01.06.2018 року ОСОБА_6 звернулася до Ірпінської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, в якій підтвердила, що дає згоду на її прийняття після смерті матері ОСОБА_2 (а.с. 95).

13.06.2018 року ОСОБА_6 подала заяву про відкликання раніше поданої заяви (а.с. 98).

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 виходив з відсутності доказів проживання однією сім`єю, спрямованих на довготривалі відносини в період з 2010року по день смерті померлої ОСОБА_2 , доказів наявності взаємних прав і обов`язків, спільного побуту, крім пояснень у позові, позивач не надала, а тому підстави для встановлення факту спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відсутні. Також позивач не зверталася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, в той час як з такою заявою зверталася донька померлої.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з п.1 ч.1ст. 315 ЦПК України,суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно дост.1216 ЦК України,спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 3ст. 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Статтею 48 ЦПК України встановлено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до справи, відповідачем за позовними вимогами ОСОБА_1 про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за закономвизначено Гостомельську селищну раду.

Між тим, як убачається з матеріалів справи, у померлої ОСОБА_2 є донька ОСОБА_6 (а.с. 82).

Відповідно до ч. 1 ст. 53 ЦПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Положенням ст. 51 ЦПК України встановлено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Отже, визначення відповідачів (третіх осіб), предмета та підстав спору є правом позивача, натомість, встановлення належності сторін у справі й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63), від 1 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 71)).

Між тим, районний суд належним чином не вирішив питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, не з`ясував коло спадкоємців майна померлої ОСОБА_2 13 січня 2018 року та не вирішив питання залучення їх до участі у справі у якості відповідачів (співвідповідачів).

Зокрема, суд не залучив до участі у справі дочку померлої ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , яка зверталася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, оскільки заявлений спір може стосуватися її прав та законних інтересів.

Відповідно до матеріалів справи, саме за заявою ОСОБА_6 було складено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок по АДРЕСА_1 , який нині згідно позовних вимог ОСОБА_1 входить до спадкової маси (а.с.2, 84-88)

Суд апеляційної інстанції процесуально обмежений у повноваженнях щодо можливості вирішення питання залучення до участі у справі в якості відповідачів осіб, права та інтереси, яких зачіпаються, що унеможливлює встановити фактичні обставини справи в порядку статей 263, 264,265 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, рішення районного суду, як постановлене з істотним порушенням норм процесуального права, неповним з`ясуванням дійсних обставин справи, підлягає скасуванню, а по справі слід постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 червня 2020 року скасувати.

Постановити по справі нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 листопада 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: