25.11.2020 року Провадження №2/425/713/20
Справа №425/2646/20
місто Рубіжне Луганської області
Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі головуючого судді Коваленка Д.С., секретар Брудницька О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами спрощеного позовного провадження, у приміщенні зали судових засідань Рубіжанського міського суду Луганської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
ОСОБА_1 звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення з нього заборгованості за договором позики в розмірі 5250 доларів США і три проценти річних в розмірі 163 долари США 87 центів, у зв`язку із прострокою сплати боргу, а також судових витрат в розмірі еквівалентному 54,18 доларів США.
В судове засідання сторони не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Позивач у поданій заяві просив розглянути справу без його участі та без участі його представника, проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у встановлений йому строк правом на подачу відзиву на позов не скористався.
За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався, і будь-які докази суду не надав; був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але не з`явився без повідомлення причин; позивач не заперечує проти розгляду справи та вирішення справи у заочному порядку.
Тому суд, на підставі частини 1 статті 280 ЦПК України, здійснював розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати.
Позиції учасників справи.
Позиція позивача полягала в тому, що 22 листопада 2017 року він уклав з ОСОБА_2 договір позики, відповідно до якого надав останньому 7500 доларів США, а ОСОБА_3 взяв на себе зобов`язання повертати борг до повного погашення частинами по 250 доларів США щомісячно починаючи з 10 січня 2018 року. Але останній зобов`язання із повернення грошових коштів не виконав, і станом на 10 листопада 2018 року у нього виникла заборгованість в розмірі 2250 доларів США. У зв`язку з наявною заборгованістю, він звернувся до суду із позовом про її стягнення, і рішенням суду від 26 вересня 2019 року, з урахуванням постанови апеляційного суду, його позов був задоволений. З ОСОБА_2 була стягнута заборгованість за договором позики за період з 10 січня 2018 року по 10 листопада 2018 року в розмірі 2250 доларів США та 3 проценти річних в розмірі 1217 гривень 72 копійки. Однак зазначене рішення суду відповідач не виконує та не повертає суму боргу за договором позики. Тож, у зв`язку із невиконанням своїх зобов`язань, у відповідача станом на 10 червня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 5250 доларів США, а також на його користь той повинен сплатити 3% річних, нарахованих у зв`язку із прострочкою повернення боргу, за період з 10 листопада 2018 року по 28 вересня 2020 року.
Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався, і будь-які докази суду не надав.
Оцінка суду щодо фактів.
На основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини:
Двадцять другого листопада 2017 року, ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 7500 доларів США, що підтверджується розпискою від 22 листопада 2017 року (а.с.6,7-8,9-10).
Згідно тексту розписки, своїм підписом ОСОБА_2 підтвердив отримання цих коштів, та взяв на себе зобов`язання повернути їх шляхом повернення частинами, щомісячним платежем в розмірі 250 доларів США до 10 числа кожного місяця до повного повернення, починаючи з 10 січня 2018 року (а.с. 6,7-8,9-10).
У зв`язку із неповерненням ОСОБА_2 грошових коштів, ОСОБА_1 звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом про стягнення заборгованості за договором позики за період з 10 січня 2018 року по 10 жовтня 2018 року. І рішенням від 26 вересня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу було задоволено частково. З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто борг за договором позики в період з 10 січня 2018 року по 10 жовтня 2018 року у розмірі 2250 доларів США та 3% річних в сумі 1217 гривень 72 копійки та сума сплаченого судового збору (а.с. 7-8).
Постановою Луганського апеляційного суду від 09 січня 2020 року була частково задоволена апеляційна скарга. Рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 26 вересня 2019 року змінено в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судового збору - зменшено розмір стягнення з 768 гривень 40 копійок до 683 гривні 19 копійок. В іншій частині рішення залишено без змін (а.с. 9-10).
Але у зв`язку із тим, що ОСОБА_2 у добровільному порядку не виконує свої зобов`язання із повернення грошових коштів за договором позики, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в розмірі 520 доларів США і три проценти річних в розмірі 163 долари США 87 центів, а також судових витрат в розмірі 1530 гривень 50 копійок (а.с. 1-3).
Оцінка суду правовідносин учасників спору.
Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 виникли цивільні (зобов`язальні) правовідносини, в яких позивач виступає позикодавцем, а відповідач позичальником, та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у зобов`язанні, на повернення йому відповідачем, як боржником у цьому зобов`язанні, отриманої ним позики, а також трьох процентів річних від простроченої суми боргу.
Оцінка суду щодо права.
Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому із наступних мотивів:
Права і обов`язки громадянина визначаються виключно законами України (пункт 1 частини 1 статті 92 Конституції України).
Відповідно до положень частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
При цьому, в силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 Цивільного Кодексу України зобов`язання можуть виникати з договорів, які стають обов`язковими для виконання сторонами, що їх уклали.
Виходячи з положень частини першої статті 1046 Цивільного Кодексу України за договором про надання позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
З огляду на фактичні дані, які містяться у розписці, 22 листопада 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір позики, за яким ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 7500 доларів США, а ОСОБА_2 взяв на себе зобов`язання їх повернути шляхом повернення щомісячного платежу в розмірі 250 доларів США до 10 числа кожного місяця починаючи з 10 січня 2018 року (а.с.6).
Факт належного виконання позикодавцем ОСОБА_1 свого зобов`язання з передачі позики у розмірі 7500 доларів США позичальнику ОСОБА_2 , підтверджується розпискою, що складена 22 листопада 2017 року (а.с.6), яка також свідчить і про те, що позику отримав саме ОСОБА_2 .
Наведені факти встановлені і рішеннями судів, що набрали законної сили (а.с.7-8,9-10).
Виходячи з положень частин перших статей 526, 529 та 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обов`язку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Поряд з цим, згідно з частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Сторони договору встановили, що ОСОБА_2 зобов`язується повернути суму позики шляхом сплати щомісячного платежу в розмірі 250 доларів США до 10 числа кожного місяця починаючи з 10 січня 2018 року (а.с.6). Отже, позивач та відповідач, встановили порядок і строк виконання зобов`язання з повернення позики.
Суд вважає, що встановлений сторонами договору зміст зобов`язання та умови його виконання повністю узгоджуються з положеннями статті 1046, частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України, у тому числі й щодо повернення грошей саме у валюті отримання грошей.
Відповідно до положень частини першої статті 610 Цивільного Кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання).
В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позичальник належно виконав взяте на себе зобов`язання по поверненню суми позики позикодавцю.
Зважаючи на встановлені обставини, та враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів, які б доводили зворотне, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем взятого на себе грошового зобов`язання на підставі договору позики, по її поверненню, а тому вважає доведеним факт порушення права позивача, як кредитора у цьому зобов`язанні, на повернення йому відповідачем, як боржником, суми позики у розмірі 5250 доларів США.
Відповідно до положень частини другої статті 625 Цивільного Кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
При цьому суд враховує, що згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Тому застосовуючи частину другу статті 625 ЦК України до спірних правовідносин, суд враховує висновки Верховного Суду, які викладені ним у постановах від 19 січня 2019 року прийнятих по справам № 464/3790/16-ц та 373/2054/16-ц.
Зокрема суд враховує, що зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням; три процента річних від простроченої суми полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. частина друга статті 625 ЦК України являється спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Три відсотка річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).
Зважаючи на це, суд погоджується із тим, що позивач має право застосувати положення частини другої статті 625 ЦК України до грошового зобов`язання відповідача щодо повернення суми позики у іноземній валюті, а не її еквіваленті у національній валюті України, виконання якого прострочив відповідач у період з 10 листопада 2018 року по 28 вересня 2020 року.
З огляду на це, сума трьох процентів річних, які повинен сплатити відповідач на користь позивача у зв`язку із простроченням сплати грошового зобов`язання у вигляді повернення позики за період з 10 листопада 2018 року по 28 вересня 2020 року дійсно складає 163 долари США 87 центів, як правильно розрахував позивач.
Висновок суду по суті позову.
Тому суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в розмірі 5250 доларів США і трьох процентів річних в розмірі 163 долари США 87 центів, нарахованих у зв`язку із прострочкою повернення боргу, за період з 10 листопада 2018 року по 28 вересня 2020 року, підлягають задоволенню повністю.
Оцінка суду щодо судових витрат.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на це та те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а сплачений позивачем судовий збір документально підтверджений (а.с.4), він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 1530 гривень 50 копійок.
Отже, керуючись статтями 2,19,23,34,43,49,76-113,128-132,133-142,174-183,217-248,258,259,263-265,268,273,280-289,351-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ) борг за договором позики, що укладений між ними 22 листопада 2017 року, у розмірі 5250 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят) доларів США та 163 (сто шістдесят три) долара США 87 (вісімдесят сім) центів - у якості трьох процентів річних, нарахованих у зв`язку із прострочкою повернення боргу, за період з 10 листопада 2018 року по 28 вересня 2020 року.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 1530 (дна тисяча п`ятсот тридцять) гривень 50 (п`ятдесят) копійок.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення позивач не подав апеляційної скарги, а відповідач не подав письмової заяви про перегляд заочного рішення. У випадку подання позивачем апеляційної скарги, заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У випадку подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення, якщо його не скасовано, воно набирає законної сили у випадку подання відповідачем апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга може бути подана до Луганського апеляційного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення цього заочного рішення. Заява про перегляд цього заочного рішення може бути подана до Рубіжанського міського суду Луганської області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлено 25 листопада 2020 року.
Суддя - Д.С. Коваленко