Справа № 487/5804/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Притуляк І. О.
Провадження № 22ц/812/1888/20 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 листопада 2020 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої: Ямкової О. О.,

суддів: Колосовського С. Ю., Локтіонової О. В.,

із секретарем: Біляєвою В. М.,

за участю: стягувача - ОСОБА_1 ,

представника боржника - ОСОБА_2 ,

представника ДВС - Романчука С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу Заводського районного суду міста Миколаєва від 23 жовтня 2020 року, постановлену під головуванням судді Притуляк І.О. в залі суду в місті Миколаєві о 10 годині 28 хвилин, зі складанням її повного тексту 27 жовтня 2020 року, по справі

за скаргою

ОСОБА_1

про визнання неправомірною бездіяльності

державного виконавця Заводського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)

Кухаря Сергія Сергійовича

(далі - державного виконавця Кухаря С. С.), -

В С Т А Н О В И Л А:

28 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, у якій просив визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Заводського ВДВС міста Миколаєва Кухаря С. С. та розглянути скаргу у встановлені п. 1 статті 450 ЦПК України строки.

Обґрунтовуючи вимоги, стягувач зазначав, що виконання рішення суду є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, а оскільки виконавчих дій державним виконавцем не проводиться та рішення суду не виконане, він змушений звернутись до суду зі скаргою.

Посилався на статтю 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, статті 129, 129? Конституції України, та статті 1, 26, 39, 63 Закону України «Про виконавче провадження», виклавши ретельно зміст їх диспозицій.

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 29 вересня 2020 року, у якій усунута описка за ухвалою того ж суду від 29 вересня 2020 року, скарга прийнята до розгляду та призначена у судове засідання.

15 жовтня 2020 року стягувач ОСОБА_1 сформував в системі «Електронний суд» документ під назвою «додаткові пояснення у справі» беззмістовного характеру, де просив задовольнити його скаргу.

Також подав декілька заяв про розгляд справи в режимі відеоконференцій.

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 16 жовтня 2020 року ОСОБА_1 відмовлено у проведенні засідання в режимі відеоконференції.

19 жовтня 2020 року ОСОБА_1 подана заява про роз`яснення цієї ухвали.

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 21 жовтня 2020 року заява ОСОБА_1 про проведення засідання в режимі відеоконференції задоволена.

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 22 жовтня 2020 року заява ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали повернута заявнику без розгляду.

У відзиві на скаргу ОСОБА_1 Заводський ВДВС міста Миколаєва вважав її доводи необґрунтованими, а скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

23 жовтня 2020 року ОСОБА_1 до суду знову надані додаткові пояснення у справі, сформовані також у системі «Електронний суд», які містять виключно цитування російської класичної літератури.

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 23 жовтня 2020 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції обґрунтовував своє рішення відсутністю викладення обставин щодо оскарженої бездіяльності державного виконавця, так як зміст скарги носить абстрактний характер. Зазначав про невиконання самим стягувачем вимог державного виконавця про необхідність пред`явлення до служби виконавчого листа, який нею було повернуто, що виключає можливість проведення будь-яких виконавчих дій.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду і постановити нову про задоволення його скарги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність фактичним обставинам справи.

Вказував на порушення строків розгляду скарги, та її розгляд судом упереджено без вирішення справи по суті, внаслідок чого судове рішення, яке ним оскаржується, не призвело до виконання іншого судового рішення, ухваленого на його користь.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, Заводським ВДВС міста Миколаєва надано відзив в електронній та письмовій формі, в якому виконавча служба вважає доводи скарги безпідставними, з огляду на відповідність дій державного виконавця вимогам закону.

У відзиві на апеляційну скаргу боржником АТ «ОГРС «Миколаївгаз» також зазначено про необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення із наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем, після скасування постанови від 3 березня 2020 року про закінчення виконавчого провадження, та набрання судовим рішенням законної сили, 8.10.2020 відновлено виконавче провадження №60924645 та запропоновано стягувачу ОСОБА_1 повернути до виконавчої служби виконавчого листа для проведення виконавчих дій, а отже, будь-якої бездіяльності у діях державного виконавця судом не встановлено.

З такими мотивами суду першої інстанції слід погодитися враховуюче наступне.

Судом встановлено, що 21 грудня 2019 року державним виконавцем Заводського ВДВС міста Миколаєва відкрито виконавче провадження №60924645 з примусового виконання рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 22.06.2017 на підставі виконавчого листа №487/5804/16-ц, виданого 13 липня 2017 року.

Постановою державного виконавця від 3 березня 2020 року вказане виконавче провадження закінчено з підстав передбачених пунктом 11 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 25 травня 2020 року залишеною без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 15 липня 2020 року вищевказану постанову державного виконавця за скаргою боржника АТ «ОГРС «Миколаївгаз» скасовано.

В той же час, незважаючи на оспорювання боржником постанови від 3.03.2020 у судовому порядку, починаючи з 27 березня 2020 року державним виконавцем здійснювалося інше виконавче провадження за №61658782, з виконання того ж самого виконавчого листа №487/5804/16-ц, на підставі чергового звернення ОСОБА_1 , яке завершилося винесення виконавцем постанови від 23 липня 2020 року про повернення виконавчого листа стягувачу.

При набранні ухвалою суду від 25 травня 2020 року законної сили, постановою державного виконавця Кухаря С. С. від 8 жовтня 2020 року відновлено виконавче провадження №60924645 на виконання рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 22 червня 2017 року за виконавчим листом 487/5804/16-ц, виданим 13 липня 2017 року про зобов`язання ПАТ «Миколаївгаз» відновити газопостачання шляхом приєднання газового приладу (газової плити) в квартирі належній ОСОБА_1 ..

Відповідно до супровідного листа, постанову направлено сторонам виконавчого провадження того ж дня за вихідним номером 83709/107-36/15, у якій стягувачу запропоновано повернути виконавчий лист до Заводського ВДВС міста Миколаєва для можливості здійснення виконавчих дій.

Разом з тим, стягувач ОСОБА_1 , між поверненням йому за постановою державного виконавця від 23 липня 2020 року виконавчого листа і до поновлення 8 жовтня 2020 року виконавчого провадження №60924645, звернувся із даною скаргою 28 вересня 2020 року на бездіяльність державного виконавця виключно з мотивів того, що судове рішення повинно бути виконаним.

В той же час боржник АТ «ОГРС «Миколаївгаз» і виконавча служба, у своїх відзивах на скаргу, посилалися на неможливість виконання судового рішення без допуску стягувача у належну йому квартиру представників газової служби.

Ці доводи є обґрунтованими, за встановленням таких обставин у різних судових рішеннях: ухвалі Заводського районного суду міста Миколаєва від 25 травня 2020 року, рішень Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 червня і 8 липня 2020 року, постанові Апеляційного суду Миколаївської області від 20 липня 2018 року, постанові Миколаївського апеляційного суду від 31 травня 2019 року, постановах П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2020 року, та на підставі наданих самим стягувачем актів про не допуск ним до свого жилого приміщення представників газопостачальної організації для відновлення газопостачання.

Також стягувачем ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції подана заява про зняття питання недопуску ним до своєї квартири представників боржника, яка не має не лише правового значення при розгляді справи за скаргою на бездіяльність державного виконавця, а і процесуального врегулювання.

За наведених обставин, колегія суддів вважає доведеним, що стягувачем усвідомлюються причини невиконання боржником рішення суду, але при цьому свідомо наполягається на виконанні рішення суду у спосіб, який він вважає єдиним можливим для правильного виконання рішення суду.

Для цього стягувачем неодноразово подається до виконавчої служби на примусове виконання виконавчий лист, після його повернення за закінченням виконання, у зв`язку з відмовою боржника допустити представників газопостачальної служби для відновлення газопостачання до квартири з метою підключити належну ОСОБА_1 газову плиту, без підключення опалювального котла, та з одночасним оскарженням будь-яких дій або бездіяльності державних виконавців.

Такою є і скарга, що подана ним 28 вересня 2020 року. У її змісті відсутнє викладення конкретних обставин, які б свідчили, в чому саме полягає бездіяльність державного виконавця при виконанні ним рішення суду, але в той же час, скарга та подані до неї пояснення містять ретельну передруківку диспозицій усіх відомих стягувачу норм матеріального і процесуального права, в тому числі і цитування літературних творів.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до частини 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з положеннями статей 447, 451 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

За такого, судом першої інстанції належним чином досліджені усі обставини з виконання судового рішення, обставини, які встановлені у інших судових рішеннях щодо виконавчого провадження, та вірно встановлена необґрунтованість скарги на бездіяльність державного виконавця.

Судом встановлено відсутність бездіяльності, за наявності здійснення державним виконавцем дій за виконавчим провадженням №61658782, та після його закінчення у липні 2020 року, відновлення іншого виконавчого провадження №60924645 8 жовтня 2020 року у відповідності до положень статей 18, 26, 28 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мінюсту України від 2 квітня 2012 року за №512/5 з наступними змінами та доповненнями (надалі - Інструкція).

Отже, не може бути визнана бездіяльністю державного виконавця наявність постанови про повернення виконавчого документу і постанови про відновлення виконавчого провадження, та відсутність будь-яких виконавчих дій у проміжок часу, між винесенням таких постанов, з 23 липня по 8 жовтня 2020 року: за відсутністю відкритого виконавчого провадження, повернення виконавчого листа, та знаходження його у стягувача.

За такого є вірним висновок суду про безпідставність вимог стягувача, з визнанням дій державного виконавця, за відсутності бездіяльності, такими, що відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Посилання на порушення судом строків розгляду справи не вплинули на вірні висновки суду, а доводи щодо упередженості складу суду при розгляді справи не знайшли свого підтвердження за матеріалами справи.

Не є слушним, на думку колегії суддів, твердження апелянта щодо безпідставності участі у розгляді справи начальника ВДВС Заводським ВДВС міста Миколаєва, оскільки вони є такими, що суперечать положенням статей 450, 452 ЦПК України, та ним дана належна оцінка судом першої інстанції при постановлені ухвали.

На підставі викладеного та у відповідності до положень, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 374 ЦПК України, статті 375 ЦПК України колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду, яка є судовим рішенням.

Підстав для стягнення судових витрат на користь стягувача не має.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду міста Миколаєва від 23 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді С. Ю. Колосовський

О. В. Локтіонова