Справа № 536/397/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2020 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

Головуючого судді - Колотієвського О.О.

за участю секретаря судового засідання Пасєчнікової В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позовна заява обґрунтована тим, що на підставі рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області та виданого на його виконання виконавчого листа по справі №2-516 від 23.03.2004 року з нього стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідною віку, до досягнення дитиною повноліття.

На даний час він перебуває в скрутному матеріальному становищі, оскільки розмір його заробітку ледве перевищує розмір мінімальної заробітної плати.

Крім того, на даний час тяжко захворіла його мати ОСОБА_4 1955 року народження, якій, окрім нього нікому надати допомогу, оскільки пенсія мами та батька ледь вища за мінімальну і обидва його батьків непрацездатні.

Відтак, всі витрати на оперування та лікування мами несе він. Також значні суми і витрачаються на діагностичні обстеження, ліки. тощо.

На підставі вищевикладеного просив суд ухвалити рішення, яким:

- зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області та виданого на його впконання виконавчого листа по справі №2-516 від 23.03.2004 року з 1/4 до 1/8 частини від всіх видів заробітної плати (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду чинності і до досягнення дитиною повноліття.

07 вересня 2020 року відповідач надав суду відзив на позов, який обґрунтований зокрема тим, що позов було заявлено безпідставно, позовні вимоги, заявлені позивачем вона не визнає, заперечую проти них, так як в позовній заяві позивачем вказані недостовірні відомості щодо утримання та лікування ним своїх батьків, а саме зазначено, що його матір хворіє, а всі витрати на лікування та обстеження матері несе він, але ж це неможливо, так як їй відомо, що матір позивача померла у 2019 році.

На її думку належних доказів, на підставі яких можливо було б зменшити розмір аліментів позивачем не надано, інших дітей позивач не має, доказів того, що за станом здоров`я не може сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина у визначеному судом розмірі також не надано, а факт відсутності у позивача можливості надавати дитині утримання не звільняє його від обов`язку по утриманню дитини, враховуючи що платник аліментів є працездатною, здоровою людиною.

Крім цього, позивач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків і має велику заборгованість по аліментах, яку в добровільному порядку відмовляється погашати, незважаючи на той факт, що цього річ їхній спільний син ОСОБА_3 вступив до ВНЗ у м.Дніпро і потребує матеріальної допомоги.

На підставі вищевикладеного просила суд відмовити у задоволенні позову.

07 вересня 2020 року позивач надав суду відповідь на відзив, який обґрунтований зокрема тим, що підставами позову він зазначав свій тяжкий матеріальний стан, викликаний як низькою заробітною платою в ТОВ ЕНЕРГОРЕСУРС, яку він отримує працюючи там охоронником і яка завжди тримається на рівні мінімальної. Також, він утримує непрацездатного батька ОСОБА_5 , а до жовтня 2019 р. - і покійну нині матір, яка тяжко хворіла, через що він фактично увесь свій заробіток витрачав на її лікування, внаслідок чого потрапив у великі борги у тім числі і по аліментам, хоч завжди за наявності у нього коштів намагається ії гасити.

У той же час, співставивши визначений розмір аліментів із прожитковим мінімумом, встановленим державою для дитини відповідного віку, та врахувавши у повній мірі його матеріальний стан, матеріальний стан та стан здоров`я його батька, можна дійти висновку, що визначена районним судом частка від його заробітку, яка підлягає стягненню на користь Відповідача, є значною. Стягнутий розмір аліментів значно перевищує прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, внаслідок чого на нього буде покладено практично повне утримання дитини за наявності у нього вищезгаданих обставин.

Таким чином, вважає, що ним доведено належними та допустимими доказами його неможливість через скрутний матеріальний стан, викликаний мінімальною заробітною платою та утриманням пристарілого батька, сплачувати аліменти саме у присудженому розмірі.

Позивач в судове засідання не з`явився. Його представник ОСОБА_6 позовні вимоги просив задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову.

Суд, дослідивши матеріали справи приходить такого висновку.

Відповідно до основних положень про докази, закріплених у ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, предметом доказування у даній категорії справи є обставини, що підтверджують заявлені вимоги, тобто позивач повинен доводити певними доказами обставини справи, які він вказує як на підстави для зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На підставі рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області та виданого на його виконання виконавчого листа по справі №2-516 від 23.03.2004 року з позивача стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідною віку, до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст.182 СК України, суд при визначенні розміру аліментів зокрема враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Так, позивач обґрунтовуючи позовні вимоги зокрема посилався на те, що він отримує майже мінімальну заробітну платну та має борги, крім цього має на утриманні непрацездатного батька.

Досліджуючи ці обставини, суд зауважує, що відсутність у позивача можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини

Така позиція суду повністю узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеної в рішенні по справі № 554/9938/16-ц (провадження № 61-24430св18) від 24 січня 2019 року.

Що стосується посилання позивача про те, що на його утриманні перебуває непрацездатний батько, то суд приходить висновку, що така обставина не доведена належними і достатніми доказами, оскільки сам факт наявності такої особи (члена сім`ї) не взаємопов`язано з утриманням такої особи, оскільки утримання за своєю суттю є дії, направленні на постійне надання допомоги певній особи та забезпечувати всім необхідним для її існування, у зв`язку з тим, що утримувана особа не може про себе самостійно піклуватися або самостійно забезпечувати себе.

Відповідно до частин першої та другої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912), у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно із частиною першою статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року визначено право кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також відповідальність батьків або осіб, які їх замінюють, за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини.

Ч.2 ст.150 СК України визначено обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток

Керуючись ст. ст. 76, 82, 133, 137, 141, 258-259, 263-265, 273, 287, 352 ЦПК України, ст.ст. 10, 150, 182, 185 СК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду через Кременчуцький районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. О. Колотієвський