Справа № 226/2920/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2020 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Добривечір А.О., розглянувши цивільну справу за позовом приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги, -

У С Т А Н О В И В :

Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна» (надалі за текстом - позивач) звернулося до Димитровського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 (надалі за текстом - відповідач), про стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 14.11.2005 року між ним та відповідачем було укладено договір про надання послуг мобільного зв`язку, відповідно до умов якого позивач зобов`язувався надавати послуги з мобільного зв`язку, а відповідач зобов`язався своєчасно оплачувати рахунки за надані послуги на умовах, визначених договором.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав, однак, відповідач з ним за надані послуги не розрахувався, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 35 785,02 гривень, зокрема, за користування послугами роумінгу в Республіці Туреччина протягом 04.06.2017 року. Оскільки відповідач добровільно не сплатив заборгованість, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення в судовому порядку з відповідача відповідної суми заборгованості та судових витрат.

Ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 26.11.2019 року підсудність справи визначено за Подільським районним судом м. Києва

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 30.01.2020 року відкрито провадження у справі, встановлено строк для подання відзиву.

Відповідач подав відзив, у якому заперечив проти позовних вимог, вважаючи їх необгрунтованими. Зазначив, що автоматизована система розрахунків за телекомунікаційні послуги, яка використовується позивачем для формування звіту про надані послуги та заборгованість, не відповідає вимогам національних та міжнародних стандартів, а відтак, на підставі даних позивача неможливо встановити дійсний обсяг спожитих послуг та розмір заборгованості. Також зазначив, що позивачем не надано доказів в підтвердження тарифів, які ним використовувалися для нарахування розміру заборгованості, а відтак, сума позовних вимог не доведена, необгрунтована та документально не підтверджена. Крім того, зазначив, що позивачем всупереч вимогам законодавства не було обмежено/зупинено користування послугами передачі даних в роумінгу, після вичерпання коштів на рахунку, а тому вимога про сплату заборгованості є необгрунтованою, оскільки позивач порушив свої договірні зобов`язання, не обмеживши надання послуг відповідачу за кордоном.

Представник позивача надав відповідь на відзив, у якому заперечив проти доводів відповідача, вважаючи їх безпідставними. Зазначив, що всі сервіси, які надаються мобільним оператором, фіксуються сертифікованим технічним устаткуванням, на яке є сертифікати відповідності. Повідомив, що обсяг наданих послуг підтверджується відповідною довідковою інформацією про надані послуги, яка підтверджує користування відповідачем послугою на території Туреччини. Крім того, фактичне використання абонентом тієї чи іншої послуги означає, що така послуга була замовлена абонентом. Також, позивач зазначив, що він як оператор зв`язку повинен забезпечити обмеження надання послуг лише у випадку технічної можливості, у той час, як у позивача відсутня технічна можливість обмежувати отримання споживачем послуг у разі виникнення заборгованості, оскільки послуга надавалася роумінг-партнерами. Представник позивача повідомив, що мобільний оператор не може здійснювати контроль коректності налаштувань телефона, а також вносити зміни в параметри телефона абонентів, і не несе відповідальності за роботу мобільного термінала абонента. За послуги, які були надані в роумінгу, мобільний оператор провів взаєморозрахунки з роумінг-партнерами у повному обсязі, незалежно від обставин, які виникли у абонента, а відтак, вказаний розмір заборгованості є обгрунтованим та підлягає сплаті відповідачем відповідно до умов договору.

В судове засідання сторони не з`явилися, явку своїх представників не забезпечили, повідомлялися належним чином, а відтак, суд ухвалив провести розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

14.11.2005 року між позивачем і відповідачем (на той момент - ЗАТ «Український мобільний зв`язок») було укладено договір про надання послуг мобільного зв`язку. Відповідно до п. 1.1 договору позивач надає абоненту послуги мобільного зв`язку, а відповідно до п. 2.4.2 абонент зобов`язаний своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги. Фактичне використання абонентом тієї чи іншої послуги означає, що така послуга була замовлена абонентом (а.с. 7-8).

Відповідно до розрахунку заборгованості відповідача за період з 01.06.2017 до 30.06.2017 року заборгованість абонента становить 35 758,02 грн, у тому числі, 55,03 грн заборгованість на початок періоду, 28 023,52 грн - заборгованість за послуги міжнародного роумінгу, 5 604,70 грн - податок на додану вартість, 2 101,76 грн - збір в Пенсійний фонд (а.с. 6).

Відповідачу надіслано рахунок № від 30.06.2017 року на телекомунікаційні послуги в розмірі 35 758,02 грн, у тому числі, 55,03 грн заборгованість на початок періоду, 28 023,52 грн - заборгованість за послуги міжнародного роумінгу, 5 604,70 грн - податок на додану вартість, 2 101,76 грн - збір в Пенсійний фонд (а.с. 10).

Згідно з довідковою інформацією про надання послуг за особовим рахунком НОМЕР_2 (номер телефону НОМЕР_3 ) за період з 01.06.2017 по 30.06.2017 року, абонент скористався в роумінгу послугою передачі даних: 04.06.2017 року, 15:36:43 в розмірі 44,76 Mb на суму 10 799,99 грн (без податків), 04.06.2017 року, 19:06:57 в розмірі 71,40 Mb на суму 17 223,52 грн (без податків) (а.с. 12).

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Стаття 903 ЦК України передбачає, що замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором, якщо договором передбачено надання послуг за плату.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про телекомунікації» споживачі телекомунікаційних послуг зобов`язані дотримуватися Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, що затверджує Кабінет Міністрів України, зокрема: 1) використовувати кінцеве обладнання, що має документ про підтвердження відповідності; 2) не допускати використання кінцевого обладнання споживача для вчинення протиправних дій або дій, що суперечать інтересам національної безпеки, оборони та охорони правопорядку; 3) не допускати дій, що можуть створювати загрозу для безпеки експлуатації мереж телекомунікацій, підтримки цілісності та взаємодії мереж телекомунікацій, захисту інформаційної безпеки мереж телекомунікацій, електромагнітної сумісності радіоелектронних засобів, ускладнювати чи унеможливлювати надання послуг іншим споживачам; 4) не допускати використання на комерційній основі кінцевого обладнання та абонентських ліній для надання телекомунікаційних послуг третім особам; 5) виконувати умови договору про надання телекомунікаційних послуг у разі його укладення, у тому числі своєчасно оплачувати отримані ними телекомунікаційні послуги; 6) виконувати інші обов`язки відповідно до законодавства. У разі використання абонентами лічильників обліку тривалості телекомунікаційних послуг, що встановлюються на кінцевому обладнанні для перевірки правильності нарахування плати за отримані послуги, абоненти зобов`язані: 1) використовувати лічильники, що мають документ про підтвердження відповідності згідно із законодавством України; 2) періодично здійснювати метрологічну повірку лічильників як засобів вимірювальної техніки в порядку, визначеному законодавством України. Споживачі телекомунікаційних послуг зобов`язані виконувати інші обов`язки відповідно до цього Закону та законодавства України.

Суд критично ставиться до заперечень відповідача в частині невідповідності автоматизованої системи розрахунків за телекомунікаційні послуги, яка використовується позивачем для формування звіту про надані послуги та заборгованість, вимогам національних та міжнародних стандартів, оскільки позивачем було надано сертифікат відповідності № UA.2.8.095.00023-15 на автоматизовану систему розрахунків за телекомунікаційні послуги FORIS OSS, з періодом дії з 12.10.2015 року по 28.12.2017 року з додатками, сертифікат відповідності № UA1.153.0084553-15 на автоматизовану систему розрахунків за телекомунікаційні послуги FORIS OSS (версія ПЗ - 5.0.4) з періодом дії з 20.10.2015 року по 04.02.2018 року з додатками, сертифікат відповідності № UA1.153.0006388-15 на автоматизовану систему розрахунків за телекомунікаційні послуги FORIS OSS (версія ПЗ - 4.7.1) з періодом дії з 06.02.2015 року по 04.02.2018 року з додатками, сертифікат відповідності № UA1.153.0007077-17 на автоматизовану систему розрахунків за телекомунікаційні послуги FORIS OSS (версія ПЗ - 5.4) з періодом дії з 17.05.2017 року по 04.02.2018 року з додатками, свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 11-П/1364 від 23.11.2016 року (чинне до 23.11.2017 року) на автоматизовану систему розрахунків за телекомунікаційні послуги. Крім того, суд бере до уваги, що відповідачем не було належним чином спростовано розрахунок позивача щодо обсягу наданих послуг та розміру заборгованості, та не надано контррозрахунки заборгованості.

Щодо посилань відповідача на те, що позивачем всупереч вимогам законодавства не було обмежено/зупинено користування послугами передачі даних в роумінгу, після вичерпання коштів на рахунку, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 32 пункт 39 Правил надання та отримання комунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 року № 295, оператори, провайдери зобов`язані скорочувати перелік послуг у разі відсутності коштів на особовому рахунку абонента або досягнення визначеної договором суми (за наявності технічної можливості), крім послуг, які надані абоненту на певний період згідно з умовами тарифного плану.

Тобто, аналіз вказаного положення свідчить про те, обов`язок скорочення послуг у випадку недостатності коштів на рахунку абонента може бути покладений на оператора лише у випадку наявності технічної можливості останнього обмежити надання послуг. Водночас, враховуючи те, що відповідач користувався за кордоном послугами іншого оператора, ніж позивач, можливість обмежити надання послуг самим позивачем була відсутня.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім випадків, установлених ст.82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 141, 164 ЦПК України витрати по сплаті судового збору в сумі 1 728,9 грн, а також судовий збір за видачу судового наказу, у видачі якого було відмовлено Ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 06.05.2019 року у розмірі 192,1 грн, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 13, 76, 81, 82, 141, 164, 223, 258, 259, 263-265, 354-356 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги - задовольнити;

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» заборгованість за надані телекомунікаційні послуги в розмірі 35 785 (тридцять п`ять тисяч сімсот вісімдесят п`ять) гривень 02 копійки;

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» судовий збір в розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривня;

Повне найменування:

позивач - приватне акціонерне товариство «ВФ Україна» (адреса: 01601, м. Київ, вул. Лейпцизька, б. 15, );

відповідач - ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 );

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, що не брали участі у справі (якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки) - повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду у письмовій формі з дотриманням вимог ст. 356 ЦПК України, - протягом тридцяти днів з дня його проголошення; учасником справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - з дня отримання копії повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску й з інших поважних причин;

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п. п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя В.В. Гребенюк