Ухвала

07 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 572/3292/19

провадження № 61-17946ск20

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Фаловської І. М.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Рівненського апеляційного суду від 05 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до відділу освіти, молоді та спорту Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відділу освіти, молоді та спорту Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позов обґрунтований тим, що рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 07 лютого 2018 року його поновлено на посаді директора Люхчанської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Сарненської районної ради Рівненської області та стягнуто на його користь середній заробіток за вимушений прогул у розмірі 92 895,22 грн. На виконання рішення суду відповідач видав наказ № 21-к від 12 березня 2018 року про його поновлення на посаді директора Люхчанської ЗОШ І-ІІІ Сарненської районної ради Рівненської області. В цей же день, наказом № 22-к від 12 березня 2018 року його було звільнено з посади з підстав закінчення строку дії контракту.

У день звільнення відповідач не провів повного розрахунку, а саме йому не виплачено заробітну плату за роботу 12 березня 2018 року після поновлення на посаді за рішенням Сарненського районного суду Рівненської області.

Просив суд стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 386,26 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку, який становить 155 662,78 грн.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 06 липня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з відділу освіти, молоді та спорту Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області на користь ОСОБА_1 заборгованість з заробітної плати за період роботи 12 березня 2018 року в сумі 386,26 грн та судові витрати в сумі 11,28 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено внаслідок спливу позовної давності.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 05 жовтня 2020 року рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 06 липня 2020 року в частині відмови у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку скасовано.

Позов про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено частково.

Стягнуто з відділу освіти, молоді та спорту Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 4 000 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 000 грн та судовий збір в сумі 102,20 грн.

В решті рішення залишено без зміни.

30 листопада 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Рівненського апеляційного суду від 05 жовтня 2020 року в зазначеній справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову є стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, ціна позову у даній справі становить 156 049,04 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2102 х 100 = 210 200).

Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не наведено.

Застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не навів інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Рівненського апеляційного суду від 05 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до відділу освіти, молоді та спорту Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

С. Ю. Мартєв

І. М. Фаловська