Справа № 604/776/19
Провадження № 2/604/42/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області в складі :

головуючого судді Сташківа Н.Б.

за участі секретаря

судового засідання Гамана В.Т.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел. Підволочиська Тернопільської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, посилаючись на те, що 13 серпня 2016 року на прохання його знайомої ОСОБА_4 позичив їй грошові кошти в розмірі 8100 доларів США строком на один місяць, тобто до 14 вересня 2016 року. На підтвердження отримання грошових коштів ОСОБА_4 13 серпня 2016 року було власноручно написано розписку, проте на даний час ОСОБА_4 отриманих грошових коштів не повернула, під будь-яким приводом ухиляється від виконання свого зобов`язання. Позивачем здійснювались заходи досудового врегулювання шляхом здійснення розмов при зустрічі з боржником щодо повернення позики, проте такі залишились без реагування, таким чином не повернутий йому борг становить 8100 доларів США, а тому просить стягнути із відповідача вказану суму боргу.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить їх задоволити, а також пояснив, що відповідач ОСОБА_4 13 серпня 2016 року попросила у нього грошову суму в розмірі 8100 доларів США, яку він позичив, оскільки відповідач раніше позичала різні суми та повертала, тому у нього не було сумнівів щодо повернення коштів, однак, на неодноразові прохання, кошти повернуті не були, у зв`язку з чим просить позов задовольнити та стягнути із відповідача 8100 дол США.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила та пояснила, що відповідач ОСОБА_4 довгий період часу проживала разом із позивачем ОСОБА_3 за межами території України у Великобританії та вели спільний побут. У зв`язку з тим, що відповідач знаходилась не офіційно на території Великобританії то вона із позивачем ОСОБА_3 спільно домовились, що поїде на територію України, а назад повернеться уже через Аргентину. З цією метою, ОСОБА_3 особисто придбав та дав їй 8100 аргентинських песо. Після повернення в Україну, у подальшому, ОСОБА_4 намагалась виїхати у Великобританію, однак була затримана поліцією у Німеччині та депортована назад до України. Після того стосунки сторін погіршились, і позивач почав вимагати у відповідача повернення коштів. Ствердила, що кошти фактично були надані позивачем ОСОБА_3 ще у 2003-2004 роках за час проживання у Великобританії, а розписку відповідач написала під фізичним тиском 13 серпня 2016 року, коли ОСОБА_3 повернувся на територію України. Крім того категорично заперечила, що відповідач позичала долари США, оскільки це були аргентинські песо, грошовий знак якого ідентичний грошовому знаку долара США, що і відображено у розписці. Також звернула увагу, що з розписки не вбачається, що кошти були передані саме їй, та що мала можливість ними розпоряджатись. У зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог позивача про стягнення 8100 доларів США просить відмовити, стягнувши з відповідача вказану грошову суму у аргентинських песо.

Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив такі факти :

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Згідно власноручно написаної розписки від 13 серпня 2016 року вбачається, що ОСОБА_4 позичила в ОСОБА_3 8100 $. Зобов`язується повернути до 14 вересня 2016 року.

З пояснень представника відповідача встановлено, що вона не заперечує факт отримання відповідачем грошових коштів у аргентинських песо, проте категорично заперечила, що остання позичала кошти у доларах США і саме 13 серпня 2016 року, оскільки дана сума отримувалась нею у 2003-2004 роках, у той час, коли вони спільно проживали у Великобританії.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15.

Статтею 1049 ЦК України, передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення, дати отримання коштів, чітко визначеної грошової суми, а також інших ідентифікуючих ознак грошової одиниці.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_4 13 серпня 2016 року позичила у ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 8100 $ та зобов`язується повернути у строк до 14 вересня 2016 року.

Разом із тим, згідно вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини. на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В судовому засіданні представником позивача не доведено, а судом не здобуто беззаперечних належних та допустимих доказів того, що відповідач ОСОБА_4 позичила саме у позивача ОСОБА_3 грошові кошти, у доларах США. При цьому суд не бере до уваги показів представника позивача, що позичались кошти у Доларах США, оскільки вказане не підтверджено матеріалами справи і не визнається відповідачем ОСОБА_4 . Відмовляючи у задоволенні позову суд бере до уваги те, що зазначений у розписці знак $, являється грошовим знаком 41 країни, в тому числі як США так і ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), а тому судом не здобуто доказів, що кошти позичались саме у доларах США. Крім того суд не бере до уваги досліджений у судовому засіданні відмовний матеріал по факту звернень ОСОБА_4 до органів поліції з приводу вимагання позивачем ОСОБА_3 у неї грошових коштів, оскільки вказане не підтверджує та не спростовує факт позики грошових коштів, і не збігається із часом написання розписки та зверненням у поліцію. Також суд не бере до уваги пояснення представника відповідача про те, що кошти фактично були позичені її довірителю у 2003-2004 роках за час їх спільного проживання, оскільки вказані обставини не підтверджені належними доказами, та спростовуються власноручно написаною розпискою.

Крім того суд у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог щодо стягнення на користь позивача понесених та документально підтверджених судових витрат.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88,212, 213, 215, 294 ЦПК України, ст. ст. 203, 207, 525, 526, 533 610, 625,1046, 1047, 1048, 1049, ЦК України, ст.ст. ст.ст. 15, 30, 60, 209, 212, 213, ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволені позовних ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), до ОСОБА_4 , адреса проживання: АДРЕСА_3 , про стягнення боргу за договором позики, відмовити за недоведеністю заявлених позовних вимог.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Підволочиський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя - підпис

згідно з оригіналом:

Суддя Підволочиського районного суду Н.Б.Сташків