Справа № 703/4730/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2020 року Смілянськийміськрайонний суд Черкаськоїобласті в складі:

головуючогосуддіОпалинської О.П.

при секретарях Литвин Г.Т., Харченко М.О., Бойко Л.М., Холодняк Л.П.

за участюпозивача ОСОБА_1

представникапозивача ОСОБА_2

представникавідповідача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , 3-тя особа Костянтинівська сільська рада Смілянського району Черкаської області про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на спадкове майно, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнаннязаповіту недійсним та визнання права власності.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 . Після її смерті відкрилася спадщина на будинковолодіння АДРЕСА_1 та земельні ділянки розташовані на території Санжариської сільської ради Смілянського району Черкаської області.

Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняли ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , так як є двоюрідними сестрами та відповідач по справі ОСОБА_4 .

При оформленні документів позивач дізналася, що нібито на відповідача було складено заповіт 23 серпня 2017 року, посвідчений секретарем Санжарівської сільської ради Смілянського району Черкаської області, хоча відповідач по справі ОСОБА_4 не проживала та не здійснювала догляд за ОСОБА_5 , оскільки саме вона постійно перебувала в Черкаській обласній клінічній лікарні.

Просила суд визнати заповіт від 23 серпня 2017 року посвідчений секретарем виконкому Санжарівської сільської ради Смілянського району Черкаської області Канавенко Іриною Іванівною, недійсним.

Позивач ОСОБА_1 04 квітня 2019 року надіслала суду уточнюючу позовну заяву в якій зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її брат ОСОБА_8 , після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину будинковолодіння АДРЕСА_2 .

Позивач дізналася, що 17 лютого 2005 року ОСОБА_8 склав заповіт в якому все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося заповів позивачу та ОСОБА_9 .

Спадщину після смерті ОСОБА_8 прийняла позивач та відповідач по справі.

Під час подання заяви про прийняття спадщини позивач дізналася від приватного нотаріуса Смілянського районного нотаріального округу Компанієць О.Г., що ОСОБА_8 перед смертю склав заповіт на ОСОБА_4 , який посвідчений секретарем Костянтинівської сільської ради Смілянського району Черкаської області 09 серпня 2018 року.

Позивач зазначила, що її брат ОСОБА_8 був одиноким, від сусідів вона дізналася, що до ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 переїхала ОСОБА_4 разом із своїми батьками.

ОСОБА_8 хворів та переніс операцію з діагнозом заворот кишок, який потім змінився на рак ІV стадії. Відповідач самовільно без дозволу лікаря вивезла його із лікарні та нікого не допускала до нього. У нього була відкрита рана (шов) та виведена кишка, він не усвідомлював значення своїх дій, не міг розмовляти.

У Смілянській районній лікарні ім. С.Бобринської позивачу повідомили, що 26 липня 2018 року ОСОБА_8 отримав направлення у онкодиспансер м. Черкаси, але на її телефонні дзвінки у онкодиспасері їй повідомили, що ОСОБА_8 до даного закладу не звертався.

Позивач запевняє, що заповіт був складений під тиском на ОСОБА_8 , він не усвідомлював значення своїх дій, крім того заповіт був підписаний ОСОБА_8 біля приміщення Костянтинівської сільської ради Смілянського району Черкаської області та в присутності секретаря сільської ради, про що можуть підтвердити свідки.

Вважає, що заповіт не відповідає чинному законодавству і має бути визнаний недійсним в зв`язку з незадовільним станом здоров`я та не відповідає дійсній волі спадкодавця.

Просила визнати заповіт посвідчений секретарем виконкому Костянтинівської сільської ради Смілянського району Черкаської області від 09 серпня 2018 року, яким ОСОБА_8 заповів ОСОБА_4 належну йому частину будинку недійсним та визнати за нею право власності на 1/2 частину будинковолодіння АДРЕСА_2 .

В судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали уточнюючу позовну заяву та просили визнати заповіт посвідчений секретарем виконкому Костянтинівської сільської ради Смілянського району Черкаської області від 09 серпня 2018 року, яким ОСОБА_8 заповів ОСОБА_4 належну йому частину будинку, недійсним та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинковолодіння АДРЕСА_2 , оскільки заповіт був посвідчений не в приміщенні сільської ради, а поруч неї, та в зв`язку із тим, що ОСОБА_8 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_3 26 лютого 2019 року надіслав до суду відзив в якому зазначив, що ОСОБА_4 не має та не мала жодних правових відносин з особами, які вказані у позові.

В самій назві позовні вимоги зазначені як визнання заповіту недійсним та визнання права власності, тоді як в резолютивній частині заяві йде мова про визнання заповіту недійсним.

Крім того, позивачем ставиться вимога про визнання заповіту посвідченого 23 серпня 2017 року секретарем виконавчого комітету Санжариської сільської ради Смілянського району Черкаської області недійсним, а тому вважає, що їх необхідно залучити до участі в розгляді справи як третю особу.

Окрім того, представник відповідача зазначив, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України.

Просив відмовити у позовних вимогах ОСОБА_1

24 липня 2019 року представник відповідача надіслав до суду відзив на уточнюючу позовну заяву в якому зазначив, що ОСОБА_8 на час підписання заповіту не хворів будь-якими психічними чи іншими захворюваннями, його волевиявлення було вільним і відповідало його внутрішній волі.

Так як, відповідач ОСОБА_4 тривалий час доглядала ОСОБА_8 та забезпечувала його матеріально ним був складений на її ім`я заповіт від 09 серпня 2018 року посвідчений секретарем Костянтинівської сільської ради Смілянського району Черкаської області.

Вважає, що позивач не обґрунтувала та не підтвердила належними доказами свої позовні вимоги до ОСОБА_4 , а тому просив у позові ОСОБА_1 відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача та відповідач позовні вимоги не визнали та просили у задоволенні позову відмовити, відповідач зазначила, що на протязі семи років мала дружні стосунки із ОСОБА_8 . В липні 2018 року він переїхав до неї, а в суботу 14 липня 2018 року він почувався не добре і швидка госпіталізувала його до лікарні, де йому була проведена операція в хірургічному відділенні. ОСОБА_8 не зловживав алкогольними напоями, до того часу як він почав проживати із ОСОБА_4 , ОСОБА_8 мав сім`ю, дружину та двох дітей та проживав разом з ними. Коли він знаходився в лікарні ні дружина, ні діти йому не допомагали та не приїздили. Після операції ОСОБА_8 мав свідому пам`ять і при посвідченні заповіту також усвідомлював значення своїх дій.

Заповіт 09 серпня 2018 року був посвідчений секретарем Костянтинівської сільської ради Смілянського району Черкаської області біля приміщення сільської ради при свідку ОСОБА_10 . Заповіт ОСОБА_8 читав і підписував самостійно. Після його смерті похованням займалася відповідач.

Просили суд відмовити у позовних вимогах повністю.

Представник третьої особи Костянтинівської сільської ради Смілянського району Черкаської області в судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду повідомлений вчасно і належним чином.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що позивач є троюрідною сестрою ОСОБА_8 , а вона проживала із ним по сусідству. У липні 2018 року вона дізналася про те, що ОСОБА_8 прооперували та поїхала до нього в лікарню, де вночі була біля нього. ОСОБА_8 нічого не їв, у нього був страх перед вживанням їжі. Про посвідчення заповіту не знала, їй тільки відомо, що заповіт був підписаний ним в автомобілі біля приміщення Костянтинівської сільської ради Смілянського району Черкаської області.

Крім того пояснила, що алкогольні напої ОСОБА_8 не вживав більше дев`яти років, проживав разом із сім`єю, мав двох дітей. Коли його покинула дружина до нього приїхала ОСОБА_4 , яку вона бачила два чи три рази. ОСОБА_8 хворів та у нього виявили рак. До перенесеної операції він говорив, а після операції на наступний день, коли вона його відвідувала відкривав очі, а чи впізнав її, не знає. Після того як його виписали із лікарні вона його не бачила.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою матері позивача. ОСОБА_8 проживав із ОСОБА_13 , а ОСОБА_4 приїздила до нього. Вона знала про його хворобу, до операції він був кволий. Про заповіт їй нічого не відомо, зі слів сусідки, знає, що ОСОБА_8 підписував заповіт у автомобілі біля сільської ради, його стан був тяжким.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що після лікарні вона провідувала ОСОБА_8 , він був нікчемний і дивний. Бачила його за дві неділі до його смерті. Який ОСОБА_8 мав діагноз їй не відомо, лише знає, що він приймав снодійне, інших ліків не приймав. Його стан до лікарні був нормальний, а після перебування у ній був дуже тяжкий. Після виписки із лікарні вона бачила його приблизно 10 разів, спочатку він впізнавав людей, а потім перестав і говорити. Після виписки був безпомічним, про існування заповіту їй нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_8 . Про посвідчення заповіту їй відомо, вона бачила як 09 серпня 2018 року ОСОБА_8 сідав в автомобіль, а секретар сільської ради йшла до автомобіля із паперами. До того як він потрапив до лікарні у нього був нормальний стан, а коли він перебував у ній вона хотіла його відвідати, але він з лікарні втік.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що у липні 2018 року він перебував в лікарні, де лікувався ОСОБА_8 на прохання позивача, йому відомо, що позивач надсилала кошти на лікування ОСОБА_8 . Із самим ОСОБА_8 він не спілкувався , а лікар повідомив його, що для лікування є всі необхідні ліки, і що у ОСОБА_8 онкозахворювання, а відтак потреби у наданні матеріальної допомоги від позивача не має.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснив, що знав ОСОБА_8 сім років, вони часто спілкувалися та зустрічалися коли він приїздив до ОСОБА_4 . Він запитував його поради, ОСОБА_8 був адекватний. Після проведеної операції він також був адекватний, але подавлений, нічого дивного в його поведінці не було, проживав ОСОБА_8 в с. Костянтинівка чи в с. Будках. Після проведеної операції ОСОБА_8 проживав у відповідача, його ніхто не відвідував. Операція була проведена за дві неділі до смерті, після операції він рухався сам. Про заповіт йому нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що вона є рідною сестрою позивача. У ОСОБА_8 була частина будинку на яку претендує позивач. Раніше ОСОБА_8 вживав алкогольні напої. Приблизно рік назад він захворів, почав худнути і йому поставлено діагноз рак. Вона та відповідач доглядали брата до останнього. ОСОБА_8 був адекватний і виявив бажання скласти заповіт на ОСОБА_4 , яку кохав. Заповіт склав із власної волі. Похованням займалася вона та відповідач ОСОБА_4 . У психіатричному закладі ОСОБА_8 лікувався один раз. В лікарні його провідував син від першого шлюбу та друзі. Позивач коштів на його лікування не надавала та його не відвідувала. Тих хто відвідував у лікарні ОСОБА_8 , вінвпізнавав. В лікарню ОСОБА_8 привезла швидка, яку викликала відповідач ОСОБА_4 вона ж і забрала його із лікарні до себе.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, свідків, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленомуцим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як передбачено ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), якімістять дані про обставини, щомають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотиву є відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності з наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у судувідсутніповноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збираннядоказів на користьоднієїіззацікавленихсторін.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод коженмає право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 виданого повторно виконавчим комітетом Костянтинівської сільської ради Смілянського району Черкаської областіти18 вересня 2018 року (а.с. 13, 65).

Із свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 виданого Костянтинівською сільською радою Смілянського району Черкаської області вбачається, що батьками ОСОБА_8 , 1954 року народження значаться ОСОБА_18 та ОСОБА_19 (а.с. 10, 66).

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 виданого Костянтинівською сільською радою Смілянського району Черкаської області вбачається, що батьками ОСОБА_8 , 1959 року народження значаться ОСОБА_18 та ОСОБА_19 (а.с. 9, 66).

Як вбачається із свідоцтва про одруження серія НОМЕР_4 виданого відділом РАГС Залізничного РУЮ м. Львова Мінчева О.Є. уклала шлюб і змінила прізвище на « ОСОБА_20 » (а.с. 11, 67).

Із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №3 від 01 вересня 2009 року ОСОБА_21 уклала шлюб і змінила прізвище на « ОСОБА_22 » (а.с. 72).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №6 від 01 вересня 2009 року ОСОБА_8 уклала шлюб і змінила прізвище на « ОСОБА_23 » (а.с. 73).

Із витягу про державну реєстрацію прав №31565784 від 06 жовтня 2011 року вбачається, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частини будинковолодіння АДРЕСА_2 на підставі рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29 липня 2011 року (а.с. 70, 71).

Як вбачається із договору дарування від 30 листопада 1993 року ОСОБА_8 прийняв в дар 1/2 частину будинковолодіння АДРЕСА_2 (а.с. 74).

Згідно повідомлення КНП «Смілянська багатопрофільна лікарня ім. Софії Бобринської» № 1403 від 31 жовтня 2019 року та епікризу 2939 вбачається, що ОСОБА_8 перебував в хірургічному відділенні з 14 липня 2018 року по 26 липня 2018 року з діагнозом: Cr сліпої кишки. Гостра кишкова непрохідність. Розлитий канцероматозний перитоніт (а.с. 108, 109, 112).

З довідки КЗ Черкаський обласний Онкологічний диспансер ЧОР № 913 від 03 серпня 2018 року вбачається, що ОСОБА_8 встановлено діагноз Са сліпої кишки ст. 4 кл.гр. 4 ТЗ-4NхМ1 Мтс в великий сальник та рекомендовано паліативне лікування за місцем проживання при потребі застосування наркотичних анальгетиків (а.с. 110).

Як вбачається із довідки Комунального некомерційного підприємства «Черкаська обласна психіатрична лікарня» Черкаської обласної ради ОСОБА_8 ,1959 року народження дійсно знаходився на стаціонарному лікуванні з 15 листопада 1985 року по 15 січня 1986 року; з 03 жовтня 1987 року по 20жовтня 1987 року; з 15 травня 1997 року по 10 червня 1997 року; з 30 червня 2005 року по 12 липня 2005 року; з 25 вересня 2006 року по 06 жовтня 2006 року з діагнозом розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю (а.с. 121-126).

Відповідно до ч. 2ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Статтею 1216 Цивільного кодексу Українивизначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, що визначено ст.1233 ЦК України.

Статтею 1234 Цивільного кодексу України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюєтьсяо собисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Крім того,ст.1247 ЦК України визначені загальні вимоги до форми заповіту, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частинітретійцієїстатті, підлягаютьдержавнійреєстрації у Спадковому реєстрів порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.1251 ЦК України визначено, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Частиною 1 статті 1257 Цивільного кодексу України визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Крім того, у ст. 41 Закону України «Про нотаріат» № 3425-XII від 02 вересня 1993 року зазначено, що нотаріальні дії можуть вчинятися будь-яким нотаріусом чи посадовою особою органів місцевого самоврядування; нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, в державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, чи приміщенні органів місцевого самоврядування.

Заповіт є одностороннім правочином, а тому повинен відповідати загальним вимогам, до держання яких ж необхідним для чинності правочину.

Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом МЮУ №3306/5 від 11 листопада 2011 року, перелік нотаріальних дій, що вчиняються посадовими особами органів місцевого самоврядування, визначений ст.37 Закону України «Про нотаріат». Нотаріальні дії вчиняються в приміщені органів місцевого самоврядування. При посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг його цивільної дієздатності. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 1247, 1251 ЦК України. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складання заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, у цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом.

Частинами 1 та 2 ст. 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог закону щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Згідно із вимогами ст. 203 ЦК України, для чинності правочину, зміст самого правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог ч. 1ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною або сторонами вимогвстановлених частинами третьою (вільність волевиявлення учасників правочину та відповідність його їх внутрішній волі), пятою (реальність настання правових наслідків, що обумовлені ним) ст. 203 ЦК України, а згідно ч. 2 цієї статті, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) і у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, але у випадках, встановлених ЦК України, нікчемний правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно з ч. 1ст. 1257 ЦК України є нікчемним, тому визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розглядуцивільних справ про визнання правочинівнедійсними»- відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно заповіту від 09 серпня 2018 року зареєстрованого в Реєстрі за № 117 вбачається, що ОСОБА_8 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося заповів ОСОБА_4 , 1969 року народження (а.с. 99).

Посилання позивача про перебування в момент посвідчення заповіту від 09 серпня 2018 року ОСОБА_8 в стані який унеможливлював усвідомлення ним значення своїх дій та керування ними не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, спростовується ними, будь яких експертиз на предмет визначення цих обставин по справі не проводилося.

Натомість всупереч вимогам ст. 1247 ЦК України, Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом МЮУ №3306/5 від 11 листопада 2011 року не було дотримано вимог щодо форми посвідчення спірного заповіту, зокрема в приміщенні органу місцевого самоврядування.

Відтак в силу ст.1257 ЦК України наслідком недотримання форми при посвідченні заповіту є визнання його недійсним.

Зокрема, з показів відповідача ОСОБА_4 та свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 вбачається, що заповіт від 09 серпня 2018 року був підписаний ОСОБА_8 в автомобілі.

Секретар виконкому Костянтинівської сільської ради Смілянського району Черкаської області Чмут Т.І. посвідчуючи оскаржуваний заповіт не зазначила, що такий був посвідчений в інтересах ОСОБА_8 не в приміщенні сільської Ради.

Відтак, суд приходить до висновку, що заповіт, посвідчений секретарем виконкому Костянтинівської сільської ради Смілянського району Черкаської області від 09 серпня 2018 року за реєстровим № 117, складений з порушенням діючого законодавства та є підставою для визнання його недійсним.

Щодо вимоги позивача щодо визнання права власності на спадкове майно, суд зазначає наступне.

Статтею 1218 ЦК України визначено до складу спадщини входять усі права та обов`язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 1254 ЦК України, кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу.

Згідно із ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Як передбачено ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Із копії спадкової справи № 18/2018 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_8 вбачається, що із заявою про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с. 43-51).

Відтак, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 є спадкоємцем другої черги після смерті брата ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та яка прийняла спадщину відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов`язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», а саме п.3.1 державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, яке затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 та зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за №157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів.

Відповідно до листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування`Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Статтею 392 ЦК України визначено, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно довідки виконкому Костянтинівської сільської ради Смілянського району Черкаської області № 2096 від 20 серпня 2018 року ОСОБА_8 проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_2 (а.с. 46).

З матеріалів справи вбачається набуття права власності на 1/2 частину будинковолодіння АДРЕСА_2 ОСОБА_8 , однак правовстановлюючий документ на частину будинку був втрачений, що унеможливлює видачі нотаріусом Свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, дана обставина вбачається із наявного в матеріалах справи листа про відмову у вчиненні нотаріальної діі 3 84/02-14 від 06 липня 2020 року.

Окрім того, згідно ст. 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю.

Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ст. 187 ЦК України складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення.

При переході права на річ її складові частини не підлягають відокремленню.

Відтак, відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно та відсутність державної реєстрації права власності на нього позбавляє права спадкоємця оформити спадщину у нотаріуса після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 , відтак звернення позивача до суду з даною позовною вимогою є правомірним та обґрунтованим.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За таких обставин суд приходить до беззаперечного висновку, що невизнане право позивача підлягає захисту в судовому порядку.

Оскільки позовні вимоги позивача задоволено, відтак вимога відповідача щодо стягнення з позивача витрат за надання правничої допомоги в розмірі 2000 гривень, задоволенню не підлягає.

На стягненні судових витрат з відповідача в розмірі 768 гривень 40 копійок позивач не наполягала.

На підставі вищевикладеного та керуючись 15, 16, 181, 182, 186, 187, 203, 215, 334, 392, 1216, 1217, 1218, 1233, 1234, 1247, 1251, 1257, 1262, 1268, 1276 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 10-13, 76, 81, 89, 247, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, п. 5 постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР,п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, Законом України «Про нотаріат» № 3425-XII від 02 вересня 1993 року, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , 3-тя особа Костянтинівська сільська рада Смілянського району Черкаської про визнання заповіту недійснимта визнання права власності на спадкове майно, задовольнити.

Визнати недійсним заповіт від 09 серпня 2018 року посвідчений секретарем виконкому Костянтинівської сільської ради Смілянського району Черкаської області за реєстровим № 117 за яким ОСОБА_8 заповів ОСОБА_4 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинковлододіння АДРЕСА_2 , після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржене в 30-денний строк з дня його отримання шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Рішення набираєзаконноїсилипіслязакінчення строку на йогооскарження, а в разіоскарження післярозглядусправиапеляційним судом, якщорішення не буде скасовано.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 354 щодо апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області.

Повний текстрішення суду виготовлено 14 липня 2020 року.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована та жителька АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , паспорт серії НОМЕР_6 виданий Залізничним РВ УМВС України в Львівській області 28 травня 2002 року.

Представник позивача ОСОБА_2 , діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 434 та ордера ЧК №95193.

Представник позивача ОСОБА_24 діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія НОМЕР_7 та ордера НОМЕР_8 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована та проживає АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_9 , паспорт серії НОМЕР_10 виданий Смілянським РВ УДМС в Черкаській області 18 листопада 2014 року .

Представник відповідача ОСОБА_3 , діє на підставі договору про надання правової допомоги від 25 лютого 2019 року.

Головуючий О.П.Опалинська