ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/2603/19 Номер провадження 22-ц/814/2369/20Головуючий у 1-й інстанції Коновод О.В. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Одринської Т.В.,

суддів Карпушина Г.Л., Пікулья В.П.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справ за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ДТП,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 09 вересня 2020 року,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2019 року у ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому, з урахуванням збільшених позовних вимог, просив стягнути на його користь з відповідача на відшкодування матеріальної шкоди спричиненої в наслідок ДТП, у розмірі 14 268,01 грн.та 5000 грн моральної шкоди та понесені судові витрати.

Позов мотивовано тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 12 серпня 2019 року на 258 км автошляху Київ-Харків-Довжанський (М-03), за участю транспортного засобу «DAEWOO NEXIA DOHC», д.н.з НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «SKODA OKTAVIA A5 AMBITION», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 ..

Внаслідок ДТП легковий автомобіль «SKODA OKTAVIA A5 AMBITION», отримав значні видимі технічні пошкодження, що підтверджується Актом прийомки - здачі виконаних робіт (послуг) №624 від 20.09.2019 року та Видатковою накладною №10 від 10.09.2019 року.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «СК «Уніка» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/5445610.

Цивільно-правова відповідальність Позивача на момент ДТП була застрахована в ПАТ «Страхова компанія «Країна» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №1168396.

З метою відшкодування понесених збитків, пов`язаних із пошкодженням автомобіля марки ««SKODA OKTAVIA A5 AMBITION», ОСОБА_1 звернувся з заявою про виплату страхового відшкодування до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду страхувальника - потерпілого в рамках прямого врегулювання збитків за фактом пошкодження 12.08.2019 року транспортного засобу, яким було виплачено страхове відшкодування в розмірі 36551,99 грн.

Вказує, що загальна сума відновлювальних робіт автомобіля «SKODA OKTAVIA A5 AMBITION», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП становить 50820,00 грн.

Оскільки, страхова виплата страховою компанією позивачу відшкодована не у повному розмірі, тому відповідач зобов`язаний сплатити йому суму, не покриту страховим відшкодуванням, а саме 14268,01 грн.

Крім того, позивач просив стягнути на його користь моральну шкоду, яку визначив у розмірі 5000 грн.

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 09 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ДТП задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди спричиненої внаслідок ДТП у розмірі 14268,01 грн. та 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а всього 19268,01 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судового збору 768,40 грн на відшкодування судових витрат та 5000 грн. за надання професійної правничої допомоги, а всього 5768,40.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в розмірі франшизи в сумі 1000, 00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач, незалежно від того, що він отримав від страхової компанії часткове відшкодування заподіяних збитків у межах ліміту страхування, має право вимагати від винної у ДТП особи покриття всіх його витрат.

З вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_2 , в інтересах якого апеляціну скаргу подав його представник адвокат Левченко Г.В., в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не встановлено належним чином оцінену позивачем шкоду, яка була заподіяна в наслідок ДТП.

Відповідач не погоджується з існуванням більшості пошкоджень, вказаних в акті-приймання передачі виконаних робіт № 624 від 20.09.2019 року. Вважає, що позивач не надав доказів, які б свідчили про оцінену шкоду.

Зазначає, що у даній справі він не є належним відповідачем, оскільки його цивільно-правова відповідальність на час ДТП була застрахована, тому збитки мають бути відшкодовані страховиком в межах суми страхового відшкодування.

Представниками позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому простять поновити строк на подання відзиву, обґрунтовуючи пропущені строки невчасним отриманням ухвали апеляційного суду.

У відзиві на апеляційну скаргу просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 серпня 2019 року на 258 км автошляху Київ-Харків-Довжанський (М-03), сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «DAEWOO NEXIA DOHC», д.н.з НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу «SKODA OKTAVIA A5 AMBITION», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Внаслідок ДТП легковий автомобіль «SKODA OKTAVIA A5 AMBITION», д.н.з. НОМЕР_2 , отримав технічні пошкодження.

З матеріалів справи вбачається, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «DAEWOO NEXIA DOHC», д.н.з НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «СК «Уніка» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/5445610 (а.с. 35, 160).

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «SKODA OKTAVIA A5 AMBITION», д.н.з. НОМЕР_2 на момент ДТП була застрахована в ПАТ «Страхова компанія «Країна», згідно полісу №1168396 від 26 квітня 2019 року (а.с. 21, 151).

З метою відшкодування понесених збитків, пов`язаних із пошкодженням автомобіля марки ««SKODA OKTAVIA A5 AMBITION», 12 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «СК «Країна» з письмовим повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду страхувальника потерпілого (пряме врегулювання).

АТ «СК «Країна» здійснила виплату суми страхового відшкодування, погоджену з ОСОБА_1 , у розмірі 36 551,99 грн. (а.с. 170, 171)

Звертаючись до суду з даним позовом позивач просив стягнути з ОСОБА_2 , суму матеріальних збитків не покритих страховим відшкодуванням, а саме різницю вартості відновлювального ремонту пошкоджених деталей кузова автомобіля у розмірі 14 268,01 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції застосував правові позиції Верховного суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, та виходив з того, що позивач, незалежно від того, що він отримав від страхової компанії часткове відшкодування заподіяних збитків у межах ліміту страхування, має право вимагати від винної у ДТП особи покриття всіх його витрат.

Колегія суддів з таким висновком суду погодитися не може виходячи з наступного.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок, що «відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором абоЗаконом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність».

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика завдавача шкоди.

Відповідно до копії полісу № 5445610 страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, завдану життю і здоров`ю, становить 200000 грн, за шкоду, заподіяну майну, становить 100000 грн (а.с. 160).

Згідно копії полісу № 1168396 страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, завдану життю і здоров`ю, становить 200000 грн, за шкоду, заподіяну майну, становить 100000 грн (а.с. 151).

Згідно копії страхового акта № 08/704/3.2.29/ПВЗ від 09 вересня 2019 року ОСОБА_1 ПАТ «СК «Країна» визначено та виплачено шкоду, заподіяну майну потерпілому в сумі 36 551,99 грн.

Враховуючи те, що позивач отримав страхове відшкодування майнової шкоди у визначеному страховиком розмірі, який менше розміру ліміту відповідальності, належним способом захисту є звернення позивача до страховика відповідача з позовом про відшкодування майнової шкоди в межах страхової суми (ліміту відповідальності).

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги до ОСОБА_2 в частині відшкодування майнової шкоди є необґрунтованими та не грyнтуються на нормах матеріального права та судовій практиці Великої Палати Верховного Суду, адже цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Уніка», та ліміт його відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 100000 грн.

Окрім того, колегія суддів вважає, що визначальним для вирішення питання про розмір відшкодування збитків є звіт (акт) чи висновок про оцінку автомобіля, виконаний аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства. В матеріалах справи такий висновок відсутній, акт виконаних робіт, на який посилається суд, не підтверджує розмір понесених збитків в наслідок ДТП, тому не підлягають до задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача франшизи у розмірі 1000 грн., так як заявлені позивачем збитки не підтверджені належними та допустимими доказами.

Щодо вимог стягнення з відповідача моральної шкоди, колегія суддів виходить з наступного.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, ОСОБА_1 зазначав, що внаслідок ДТП йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у моральних та фізичних стражданнях, пов`язаних з витраченням часу на ремонт автомобіля та отриманням страхового відшкодування, що вимагає додаткових зусиль по організації життя. Суд першої задовольняючи вимоги, щодо стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 5000 грн, вважав таку шкоду доведеною, так як останній є винуватцем ДТП, та його неправомірними діями спричинено моральну шкоду позивачу.

Апеляційна скарга не містить доводів спростування винних дій відповідача щодо наслідків ДТП та розміру моральної шкоди заявленої позивачем, тому в цій частині рішення суду є вірним.

Установивши, що внаслідок ДТП, що сталася з вини відповідача, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.23 ЦК України дійшов обґрунтованого висновку про те, що внаслідок ДТП позивачу спричинена моральна шкода, як полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з пошкодженням автомобіля та, виходячи із засад розумності і справедливості, правильно визначив її розмір у сумі 5000 грн.

На підставі вищевикладеного, колегія судів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення місцевого суду в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди скасувати, в цій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову про стягнення матеріальної шкоди та франшизи відмовити, в частині стягнення моральної шкоди, рішення суду залишити без змін.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, перерозподілу підлягають судові витрати.

Так, відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що при розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанціях ОСОБА_1 надавалась правнича допомога Адвокатським Бюро «Коваль та партнери» (договір про надання професійної правничої допомоги а.с. 11).

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до позовної заяви додано копію договору № 10/19 від 13 грудня 2019 року, акту про надання послуг по договору № 10/19, детальний опис робіт (а.с. 11-15), в матеріалах справи наявна копія ордера серія ПТ № 168325, копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1366 від 25 січня 2013 року (а.с. 146, 147).

Визначаючи розмір витрат понесених позивачем на правничу допомогу в розмірі 5000 грн, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що вказані витрати належними доказами не підтверджено, оскільки матеріали справи не містять квитанції (чи інший доказ) про оплату позивачем послуг з правової допомоги у вказаному розмірі.

Суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 768,40 грн., оскільки, судові витрати, заявлені до відшкодування, повинні бути підтверджені відповідними доказами. Матеріали справи не містять доказів оплати ОСОБА_1 судового збору при зверненні до суду з даним позовом, тому такі вимоги позивача є безпідставними.

На підставі викладеного, колегія судів приходить до висновку, що у стягненні витрат на правничу допомогу та судового збору слід відмовити за недоведеністю.

Встановлено, що позивачем при зверненні до суду судовий збір не було сплачено у визначеному законом розмірі, тому, враховуючи часткове задоволення позову, з ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 367-369, ч.1 п.2 ст. 374, 375, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 09 вересня 2020 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди скасувати, в цій частині ухвалити нове рішення.

У задоволення вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 09 вересня 2020 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 листопада 2020 року

Головуючий Т.В. Одринська

Судді Г.Л. Карпушин

В.П. Пікуль