Справа № 404/2957/20
Номер провадження 2/404/757/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді Мохонько В.В.,

за участі секретаря Добровольської Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про стягнення на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок протиправних дій Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області грошової суми у розмірі 500 000 грн. за рахунок Державного бюджету України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Мохонько В.В. для розгляду справи про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21.05.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання /а.с. 24-25/.

06.07.2020 року на адресу суду надійшов від відповідача відзив на позовну заяву від 30.06.2020 року відповідно до якого просить закрити провадження з процесуальних підстав. Крім того, вказала, що вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди є безпідставними та необґрунтованими, оскільки не зазначено про причинний зв`язок між діями управління та станом, який описує позивач. Головне управління не вчиняли жодних дій на заподіяння будь - яких страждань позивачу. Також вважає безпідставним подання позову до головного управління, як суб`єкта владних повноважень на підставі норм ЦПК України /а.с. 35-36/.

07.07.2020 року представником позивача подано відповідь на відзив, яким вважає, що доводи, які зазначені Головним управлінням ПФУ в Кіровоградській області у відзиві на позовну заяву є необґрунтованими, оскільки не ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права /а.с. 39-41/.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.07.2020 року закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про відшкодування моральної шкоди. Справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні /а.с. 49-50/.

В судове засідання представник позивача не з`явився, на електронну адресу суду направив заяву, якою просить провести судовий розгляд справи за наявними матеріалами за відсутності сторони позивача, вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтовані належними, допустимими і достатніми доказами /а.с. 74-76/.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належно, направила також клопотання про розгляд справи у їх відсутності за наявними матеріалами справи, підтримала відзив на позовну заяву від 30.06.2020 року та 21.09.2020 року, через канцелярію суду, подала доповнення до відзиву на позовну заяву /а.с. 52, 59-62/.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі, з наступного.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

За правилами статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, що виникають із приватноправових відносин, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (п.1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України).

Так, пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Таким чином, вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі залежить від характеру спірних правовідносин.

Разом з тим, відповідно до ч.5 ст. 21 КАС України, законодавець передбачив, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства..

Системне тлумачення зазначеної норми, вказує на те, що таке правило обумовлено тим, що відшкодування шкоди у зобов`язальних деліктних відносинах є традиційно предметом регулювання цивільного права.

Суд звертає увагу, що даний спір врегульований спеціальними правовими нормами ст.ст.1167, 1173 ЦК України, котрі передбачають, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті; шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Аналіз цієї норми приводить до висновку про те, що передумовою подачі позову про відшкодування шкоди до держави є наявність судового рішення про визнання рішення державного органу незаконним або його бездіяльності протиправною.

Як вбачається із матеріалів справи, спірні правовідносини виникли між учасниками справи щодо відшкодування моральної шкоди на підставі судових рішень, які набрали законної сили, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства, а відтак, суд вважає, що у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Тому, керуючись ст.ст. 43, 49, п. 1 ч.1 ст. 255, ст.. 353 ЦПК України, суд ,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 04.12.2020 року.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда В. В. Мохонько