Житомирський апеляційний суд
Справа №279/3630/20 Головуючий у 1-й інст. Волкова Н. Я.
Категорія 84 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області, ухвалене 30 вересня 2020 року суддею Волковою Н.Я. у м. Коростені,

у справі №279/3630/20 за позовом Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства № 1 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за надання послуг з управління будинком,

в с т а н о в и в :

У липні 2020 року Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №1 (далі КВЖРЕП №1) звернулося до суду із позовом, у якому, посилаючись на невиконання ОСОБА_1 умов договору №67/уп.жф від 01.10.2018 «Про надання послуги з управління багатоквартирним будинком», просило стягнути з останньої 2359,16 грн заборгованості за отримані послуги з управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_1 та 2102 грн судового збору.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 вересня 2020 року відмовлено у задоволенні позову КВЖРЕП №1. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КВЖРЕП №1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2083,90 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 18,10 грн судового збору.

Ухвалою цього ж суду від 01.10.2020 виправлено описку у вказаному судовому рішенні щодо по батькові відповідачки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення, ухвалити нове, яким провадження у справі закрити та звільнити її від сплати судового, як громадянина, віднесеного до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Зазначила, що 07.09.2020 подала клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з добровільною сплатою боргу, на підтвердження чого подала відповідну квитанцію. Отже, на її думку, спір між сторонами був відсутній, а тому провадження у справі підлягало закриттю, сплачений судовий збір підлягав поверненню, проте суд помилково відмовив у задоволенні позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що 27.08.2020 у справі відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін, розгляд справи призначено на 27.09.2020 та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов і подання письмових та електронних доказів щодо заперечення проти позову.

04.09.2020 ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, у якій послалась на наявність спору про право, заперечувала свій статус, як відповідача у справі, не погоджувалась з розрахунком боргу, вказавши, що у ньому не зазначено кількість послуг, їх вид, розрахунок помісячно.

Ухвалою суду від 07.09.2020 у задоволенні зазначеної заяви відмовлено.

07.09.2020 відповідачкою надано клопотання про закриття провадження у справі в зв`язку з добровільною сплатою боргу, до якого додано ксерокопії квитанцій №0.0..1 про сплату нею на користь позивача 2484,82 грн (призначення квартплата) та №02-1161925/1/С про сплату ОСОБА_2 плати за утримання будинку за серпень 2020 року в сумі 126,00 грн.

Отже, після пред`явлення позову до суду та отримання ухвали суду про відкриття провадження у справі ОСОБА_1 сплатила суму заборгованості, яка була предметом спору.

Матеріали справи не містять заяв позивача про відмову від позову, залишення позову без розгляду та заяви відповідачки про визнання позову. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що провадження у справі підлягало закриттю у зв`язку з відсутністю предмета спору є безпідставними, враховуючи наступне.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який спір.

Проте, поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

При цьому, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Разом з тим, за змістом п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі №456/647/18.

З матеріалів справи слідує, що позивач просив стягнути на його користь з відповідачки борг в сумі 2359,16 грн. Тобто, на час відкриття провадження у справі предметом спору було стягнення заборгованості за надані позивачем послуги у вказаній сумі. ОСОБА_1 після пред`явлення позову до суду, отримання ухвали суду про відкриття провадження у справі та відмови їй судом у розгляді справи за правилами загального позовного провадження сплатила суму заборгованості, у зв`язку з чим предмет спору припинив своє існування, а позивач мав право в межах вимог процесуального закону припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову. Проте таких клопотань суду першої інстанції не надійшло, в зв`язку з чим у суду були відсутні підстави для закриття провадження у справі у відповідності до п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Посилання відповідачки у апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду у справі №404/251/17 від 03.05.2018 не спростовують правильність рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду щодо розподілу судових витрат.

Так, суд першої інстанції не звернув уваги, що відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач в межах вимог процесуального закону не припинив подальший розгляд справи, а суд ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову, то судовий збір не підлягав стягненню з відповідачки на користь позивача та в дохід держави. Тому, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 вересня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства № 1 понесених судових витрат по сплаті судового збору в сумі 2083,90 грн та на користь держави 18,10 грн судового збору скасувати.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 02 грудня 2020 року.