Справа № 569/9870/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року Рівненський міський суд

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Соломон О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП,-

в с т а н о в и в:

В Рівненський міський суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП звернувся ОСОБА_1 .

До початку судового розгляду 27 січня 2020 року позивач подав позовну заяву в новій редакції.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 28 січня 2020 року залучено до участі в справі у якості співвідповідачів товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» та моторне (транспортне) страхове бюро України.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги (згідно позовної заяви в новій редакції) повністю підтримала, просить суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та стягнути з відповідачів товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» (49000, Дніпропетровська область м.Дніпро, вул.В.Макухи, будинок 1, ) та моторно (транспортного) страхового бюро України (м.Київ, Русанівський бульвар, буд. 8; ) на користь позивача ОСОБА_1 (проживаючого АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) заборгованість по невиплаченому матеріальному збитку завданому внаслідок ДТП у розмірі 4877 грн. 76 коп. та понесені судові витрати по справі.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився. Від представника відповідача до суду надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності відповідача та його представника з тих підстав, що основні вимоги заявлені до іншого відповідача.

В судове засідання представник відповідача товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» не з`явився. Про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином Причин своєї неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав, письмовий відзив на позов не надходив.

В судове засідання представник відповідача моторно (транспортного) страхового бюро України не з`явився. Згідно поданого письмового відзиву на позов просив суд у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити, розгляд справи провести за відсутності їх представника.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 12 грудня 2016 року близько 15 год. 15 хв. ОСОБА_2 на автодорозі Городище Рівне Староконстянтинів, керуючи автомобілем «FiatDukato», д.н.з. НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Mercedes», д.н.з. НОМЕР_3 , який рухався попереду в попутному напрямку, після чого автомобіль «Mercedes» від удару виїхав на смугу зустрічного руху та здійснив зіткнення з пасажирським автобусом «Еталон» д.н.з. НОМЕР_4 , який рухався в зустрічному напрямку. Такими діями ОСОБА_2 порушив п. 1.5, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Рівненського міського суду від 18 січня 2017 року по справі №569/33/17 визнано винним ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП та стягнуто штраф в розмірі 340,00 грн. в дохід держави.

Постанова суду набрала законної сили 30 січня 2017 року.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч.2 ст.22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (Надалі Постанова № 4 від 01.03.2013 року), чітко регламентує порядок застосування законодавства, що регулює відносини з відшкодування шкоди, затвердженої джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до п.4 Постанови №4 від 01 березня 2013 року передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Однак, суд не погоджується з позицією представника позивача про стягнення матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП з відповідача моторного (транспортного) страхового бюро України виходячи з наступного.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені цим Законом, то на території України застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст.39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту.

Статут МТСБУ затверджується зборами засновників (членів) МТСБУ, погоджується з Уповноваженим органом та реєструється відповідно до вимог законодавства.

МТСБУ не може виступати засновником чи співзасновником юридичних осіб, що займаються підприємницькою діяльністю та/або мають на меті одержання прибутку.

Основними завданнями МТСБУ є: 39.2.1. здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом; 39.2.2. управління централізованими страховими резервними фондами, що створюються при МТСБУ для забезпечення виконання покладених на нього функцій; 39.2.3. забезпечення членства України в міжнародній системі автомобільного страхування "Зелена картка" та виконання загальновизнаних зобов`язань перед уповноваженими організаціями інших країн - членів цієї системи; 39.2.4. збирання необхідної інформації про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності для узагальнення та внесення пропозицій щодо удосконалення механізму здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; 39.2.5. співробітництво з уповноваженими організаціями інших країн у галузі страхування цивільно-правової відповідальності, координація обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників та/або водіїв транспортних засобів - нерезидентів у разі в`їзду їх на територію України та власників та/або водіїв транспортних засобів - резидентів - у разі їх виїзду за межі України; 39.2.6. співробітництво з органами Міністерства внутрішніх справ України та іншими органами державної влади з питань обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; 39.2.7. розробка зразків страхових полісів і договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що затверджуються Уповноваженим органом; 39.2.8. надання страховикам інформації щодо страхових випадків стосовно конкретних страхувальників.

Відповідно до п.41.1. ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі; б) невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу; в) транспортним засобом, який вийшов з володіння власника не з його вини, а у результаті протиправних дій іншої особи; г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону; ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; д) у разі надання страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, свого транспортного засобу поліцейським та медичним працівникам закладів охорони здоров`я згідно з чинним законодавством.

Регламентні виплати, зазначені у підпунктах "а"-"д" цього пункту, розподіляються в порядку, встановленому президією МТСБУ.

Відповідно до п.41.2 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) у разі недостатності коштів та майна страховика - повного члена МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; б) власниками транспортних засобів, якщо такі власники надали відповідним уповноваженим органам інших країн страховий сертифікат "Зелена картка", виданий від імені страховиків - членів МТСБУ, та за умови, що такий страховик не відшкодував шкоду; в) транспортним засобом, зареєстрованим в іншій країні, щодо якого був виданий іноземний страховий сертифікат "Зелена картка", що діяв на день дорожньо-транспортної пригоди на території України. Така регламентна виплата здійснюється на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка".

Регламентні виплати, зазначені у підпунктах "а" та "в" цього пункту, розподіляються рівними частками між повними членами МТСБУ.

Зазначені вище статті 41 та 42 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачають виключний перелік регламентних виплат, що здійснюються МТСБУ. У вказаних нормах чітко та однозначно визначено, що МТСБУ відшкодовує виключно шкоду на умовах, визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» .

З дослідженого в судовому засіданні витягу з Централізованої бази даних МТСБУ вбачається що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 , як володільця транспортного засобу, на момент ДТП була застрахована в ТзОВ «Страхове товариство «Домінанта» за полісом АЕ7728955.

Законодавець поклав обов`язок з відшкодування шкоди за страховика, який не може виконати свої зобов`язання на МТСБУ тільки у разі недостатності коштів та майна страховика з учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований.

Відповідно до п.52.5 ст.52 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, членство (у тому числі повне) якого припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Отже, враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована на момент ДТП, тому відповідно до чинного законодавства саме ТзОВ «Страхове товариство «Домінінта» взяло на себе відповідальність по відшкодуванню шкоди, завданої потеплілій особі в ДТП винною особою.

Дане відшкодування шкоди має бути здійснене страховиком винуватця ДТП ТзОВ «Страхове товариство «Домінанта» в межах ліміту відповідальності за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шляхом виплати страхового відшкодування, в разі звернення потерпілій особи до такого страховика, надання всіх необхідних документах для виплати страхового відшкодування та наявності законних підстав для виплати страхового відшкодування.

Що стосується перебування ТзОВ «Страхове товариство «Домінанта» в процесі припинення слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.5 ст.104 ЦК України Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Станом на даний час ТзОВ «Страхове товариство «Домінанта» перебуває у процесі припинення, даних про внесення запису «припинення» немає, воно не ліквідовано, а тому МТСБУ не може нести відповідальність у відповідності до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». МТСБУ зобов`язане буде відшкодувати шкоду потерпілій особі в ДТП тільки після припинення (ліквідації або визнання банкрутом) ТзОВ «Страхового товариства «Домінанта».

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а стягнення матеріального збитку в розмірі 4877 грн. 76 коп. (виходячи з розрахунку: 21873,28 грн. (згідно висновку експерта №87 від 05 квітня 2019 року) 16995,52 грн. (кошти добровільно сплачені ТзОВ «Страхове товариство «Домінанта»), різниця становить 4877,76 грн.), саме з відповідача ТзОВ «Страхове товариство «Домінанта», а не з ОСОБА_2 та моторного (транспортного) страхового бюро України.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки при подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 640,00 грн. згідно квитанції, рішення прийнято на користь позивача, тому дані судові витрати слід стягнути з відповідача ТзОВ «Страхове товариство «Домінанта» на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,81,133,137,141,263,264,265,

268,273,354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП задоволити частково.

Стягнути з відповідача товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» (49000, Дніпропетровська область м.Дніпро, вул.В.Макухи, будинок 1, ) на користь позивача ОСОБА_1 , проживаючого АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) заборгованість по невиплаченому матеріальному збитку завданому внаслідок ДТП у розмірі 4877 грн. 76 коп. та понесені судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 640,00 грн.

В решті позовних вимог позивачу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , проживаючий АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», 49000, Дніпропетровська область м.Дніпро, вул.В.Макухи, будинок 1,

Відповідач: моторно (транспортне) страхове бюро України (м.Київ, Русанівський бульвар, буд. 8; )

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов