ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8615/20 Справа № 212/4591/20 Суддя у 1-й інстанції - Чорний І. Я. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання-Голуб О.О.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач-Товариство з обмеженою відповідальністю «Кривбасремонт»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кривбасремонт» на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 серпня 2020 року, ухваленого суддею Чорним І.Я. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області повний текст судового рішення складено 11 серпня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кривбасремонт» про відшкодування моральної шкоди завданою смертю працівника внаслідок професійного захворювання.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що його батько ОСОБА_2 працював тривалий час на підприємствах, підпадаючи під дію шкідливих для здоров`я факторів, зокрема на підприємстві ТОВ "Кривбасремонт".

05.07.2011 року йому було встановлено професійне захворювання - хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої ст., емфізема легень другої ст.) ЛН другого ступеня.

ОСОБА_2 досить довгий період регулярно проходив лікування в медичних закладах, однак стан його здоров`я лише погіршувався. Станом на травень 2018 року його діагноз захворювання був - хронічне обструктивне захворювання легень третьої стадії (пиловий бронхіт третьої стадії, емфізема легень третьої стадії), група D, загострення середнього ступеня важкості, ЛН третього ступеня.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер, смерть батька сталася через виявлене в нього професійне захворювання.

Позивач вважає, що у смерті його батька наявна вина Відповідача, оскільки батько здобув професійне захворювання під час виконання своїх трудових обов`язків, зокрема, на підприємстві Відповідача, який в свою чергу не забезпечив нешкідливі умови праці, як то передбачено законодавством України.

До загибелі батька, вони разом з ним та мамою були дружньою родиною, підтримували один одного, для батька його сім`я була, як і він для них - сенсом всього життя, задля них батько важко працював, щоб забезпечити їм повноцінне життя. Смерть батька завдала психологічну травму всій їх сім`ї.

Смерть батька до сьогоднішнього дня завдає нескінченних моральних страждань та переживань, моральну шкоду позивач оцінює у сумі 350 000,00 грн., яку він просив стягнути з відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 серпня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кривбасремонт» про відшкодування моральної шкоди завданої смертю батька внаслідок професійного захворювання задоволені частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кривбасремонт» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 180 000 (сто вісімдесят тисяч) гривень без урахування податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових стягнень і платежів.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кривбасремонт» на користь держави судові витрати в розмірі 1800,00 грн.

У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі, відповідач ТОВ «Кривбасремонт», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, ставить питання про скасування судового рішення та ухвалення нового, яким у повному обсязі відмовити позивачеві ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог.

При цьому, скаржник зазначає, що судом першої інстанції не було враховано те, що ОСОБА_2 при укладені з ним трудового договору було повідомлено про умови праці, наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права та пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.

Відповідач звертає увагу на той факт, що загальний стаж роботи ОСОБА_2 в умовах впливу шкідливих факторів становить 11 років і 5 місяців, з яких на підприємстві відповідача останній пропрацював 2 роки 4 місяці, що дорівнює 20% від загального стажу роботи в умовах впливу шкідливих факторів, тому вважає, що відсутні підстави для стягнення моральної шкоди з ТОВ «Кривбасремонт». Наголошує на тому, що підприємство відповідача ОСОБА_2 влаштувався вже з набутим професійним захворюванням, тому позивач безпідставно та неправомірно намагається здобути компенсацію за моральну шкоду, яку ТОВ «Кривбасремонт» не завдавав.

Окрім, того, відповідач звертає увагу на те, що позивач з аналогічним позовом звертався до ПрАТ «ЦГЗК», де рішенням суду по справі №212/4598/20 було стягнуто з ПрАТ «ЦГЗК» 160000 грн. моральної шкоди, враховуючи працю в шкідливих умовах на цьому підприємстві 91 місяць. Вказує, що оскільки на підприємстві ТОВ «Кривбасремонт» батько позивача пропрацював всього 28 місяців, то сума моральної шкоди за логікою суду першої інстанції повинна становити 49 252 грн. (28 міс.х1759 грн.).

Відповідач вважає, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди в сумі 180000 грн. не відповідає ні вимогам розумності, виваженості, ні вимогам справедливості та критеріям ст.23 ЦК України. Скаржник вважає, що судом надано більшу перевагу доказам позивача, що призвело до помилкового висновку про задоволення позовних вимог та покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди на ТОВ «Кривбасремонт».

Відзив на апеляційну скаргу відповідача не подано.

30.11.2020 року на електронну адресу Дніпровського апеляційного суду надійшло клопотання позивача ОСОБА_1 про проведення розгляду справи за його відсутності, просив оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представника відповідача ОСОБА_3 , який підтримав доводи апеляційної скарги відповідача, просив її задовольнити з викладених у скарзі підстав, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач по справі ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками у свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 записані: батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_4 .

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .

ОСОБА_2 працював на підприємстві відповідача з лютого 2009 року по червень 2011 року слюсарем черговим та з ремонту устаткування ТОВ "Кривбасремонт".

Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії ДУ "Український НДІ промислової медицини" м. Кривого Рогу № 1372 від 05.11.2011 року, позивачу встановлено діагноз професійного захворювання, а саме хронічне обструктивне захворювання легень третьої стадії (пиловий бронхіт третьої стадії, емфізема легень третьої стадії), група D, загострення середнього ступеня важкості, ЛН третього ступеня.

20.07.2011 року на підприємстві ТОВ "Кривбасремонт", проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання ОСОБА_2 , про що складено Акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4.

Відповідно до п.п. 16 вказаного акту, професійне захворювання виникло у ОСОБА_2 , зокрема через роботу на підприємстві відповідача у період з лютого 2009 року по червень 2011 року, підпадаючи під дію шкідливих факторів, які перевищують ГДК, а саме: пол. з вмістом вільного діоксину кремнію; 5,2-12,8 мг/м3 при ГДК 4,0 мг/м3; пил з вмістом вільного діоксину кремнію: 5,2 мг/м3 при ГДК 1,0 мг/м3.

Відповідно до Лікарського свідоцтвом про смерть №155 від 06.08.2018 року встановлено причинний зв`язок смерті ОСОБА_2 з професійним захворюванням.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, виходив з того, що Відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу сину померлого, оскільки у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 від профзахворювання, отриманого, зокрема і під час його роботи на підприємстві відповідача ОСОБА_1 переносить моральні страждання через втрату близької людини.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, і не може погодитись із доводами апеляційної скарги відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позову і частково погоджується із доводами скаржника щодо завищеного розміру моральної шкоди стягнутої судом з відповідача на користь позивача, з огляду на наступне.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року , абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Згідно частин 1,3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача.

У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок настання нещасного випадку.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу, як сину померлого батька ОСОБА_2 від отриманого, зокрема і на виробництві відповідача професійного захворювання заподіяна моральна шкода у зв`язку із втратою рідної та близької людини.

Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності».

Колегія суддів вважає визначений судом розмір компенсації моральної шкоди є дещо завищеним і у цій частині частково погоджується із доводами відповідача викладеними а апеляційній скарзі.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Перевіряючи доводи відповідача про те, що позивач з аналогічним позовом звертався до ПрАТ «ЦГЗК», суд апеляційної інстанції встановив, що дійсно рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 серпня 2020 року по справі №212/4598/20 з ПрАТ «ЦГЗК» на користь позивача ОСОБА_1 було стягнуто моральну шкоду в розмірі 160000 грн., при цьому, судом було враховано період праці батька позивача в шкідливих умовах, який становить 91 місяць, що підтверджується копією судового рішення з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Виходячи з обставин справи, колегія суддів, ураховуючи ступінь вини відповідача в настанні смерті батька позивача через отримане професійне захворювання, беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань ОСОБА_1 , які є довічними, враховуючи, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, який має Позивач від смерті рідної та близької людини - батька, а також беручи до уваги тривалість роботи ОСОБА_2 в шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача, який становить 2 роки 4 місяці (28 місяців), характер немайнових витрат, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити її розмір з 180 000 грн. до 40000 грн.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що достатнім, справедливим, співмірним розміром компенсації моральної шкоди буде 40 000 грн. Визначений розмір не призведе до збагачення позивача та не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом у червні 2020 року, позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Частина 6 ст.141 ЦПК України передбачає, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи те, що позивач на підставі пільги при подачі позову до суду був звільнений від сплати судового збору, розмір, якого відповідно до п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» повинен був становити 1 відсоток ціни позову (3500 грн.), але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (840,80 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та оскільки судове рішення підлягає зміні в частині зменшення суми моральної шкоди, відповідно зменшенню підлягає і сума судового збору, стягнутого з відповідача на користь держави з 1800 грн. до 840,80 грн.

Керуючись ст.ст.367, ч.1 ст.369, ст.374, ст.376, ст.ст.381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кривбасремонт» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 серпня 2020 року в частині розміру моральної шкоди та судового збору змінити, зменшити розмір моральної шкоди, стягнутої з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кривбасремонт» на користь ОСОБА_1 з 180 000 (ста вісімдесяти тисяч гривень) грн. до 40 000 (сорока тисяч гривень) грн., зменшивши суму судового збору з 1800 грн. (однієї тисячі вісімсот гривень) до 840,80 грн. (вісімсот сорока гривень вісімдесяти копійок).

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 01 грудня 2020 року.

Головуючий:

Судді: