Ухвала

Іменем України

30 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 243/10200/17

провадження № 61-16665ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Святогірської міської ради, треті особа, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк», Приватне акціонерне товариство «Вестастрой», Приватне акціонерне товариство «Промстроймонтаж», про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна, визнання протиправними та скасування рішення виконавчого комітету Святогірської міської ради про право власності на житловий будинок та свідоцтва про право власності та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю чоловіка,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області знаходиться названа справа.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06 липня 2020 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про проведення процедури врегулювання спору та призначення оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертиз відмовлено. Підготовче провадження у цій справі закрито. Справу призначено до розгляду. У судове засідання викликано сторони у справі.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що на час розгляду клопотання позивача про призначення оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертиз питання щодо належності чи неналежності їх до об`єктів спільної сумісної власності подружжя не вирішено, а отже суд дійшов висновку про передчасність такого клопотання сторони позивача.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням позивач оскаржив його в апеляційному поряду в частині відмови у призначенні оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертиз.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 14 серпня 2020 року відкрито апеляційне провадження у цій справі.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06 липня 2020 року закрито.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що провадження у справі відкрито за апеляційною скаргою на ухвалу суду, яка не оскаржується окремо від рішення суду, а тому суд може закрити провадження у справі з власної ініціативи.

У листопаді 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_4 на ухвалу Херсонського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року, у якій заявник, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Проаналізувавши зміст оскаржуваного судового рішення, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків про незаконність та неправильність судового рішення.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантії їх реалізації.

За змістом пункту 12 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо призначення експертизи.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Статтею 362 ЦПК України передбачено право апеляційного суду на закриття апеляційного провадження.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що ухвала суду першої інстанції про відмову у призначенні експертизи не віднесена до визначеного частиною першою статті 353 ЦПК України переліку ухвал, які можуть бути оскаржені окремо від рішення суду, та обґрунтовано закрив апеляційне провадження на підставі частини другої статті 362 цього Кодексу.

Отже, законом передбачено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які підлягають оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду. У разі оскарження інших ухвал суду першої інстанції, які не наведені у частині першій статті 353 ЦПК України, для апеляційного суду діє імперативна норма, яка передбачає повернення апеляційної скарги, а відповідно, якщо апеляційне провадження було помилково відкрите, воно підлягає закриттю.

Аналіз змісту рішень Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року у справі № 3-рп/2010, від 02 листопада 2011 року у справі № 13-рп/2011, від 25 квітня 2012 року у справі № 11-рп/2012, які ухвалені з аналогічного питання дають підстави для висновку, що при вирішенні питання, чи підлягає оскарженню окремо від рішення суду ухвала суду першої інстанції, необхідно враховувати можливість/неможливість особи, що подає апеляційну скаргу, поновити свої права в інший спосіб, ніж шляхом оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду.

Виходячи з наведеного, правильним є висновок апеляційного суду про закриття апеляційного провадження, оскільки заявник має право захистити свої права в інший спосіб, ніж шляхом оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про відмову у призначенні експертизи окремо від рішення суду. Зокрема, заявник має право оскаржити в апеляційному порядку ухвалу про відмову у призначенні експертизи разом з рішенням суду першої інстанції, яким спір вирішено по суті.

Доводи касаційної скарги про неврахування апеляційним судом змісту статті 353 ЦПК України, висновків Конституційного Суду України у його рішеннях про невичерпність переліку ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду, є необґрунтованими, оскільки вони зводяться до власного помилкового тлумачення заявником норм права.

В ухвалі Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо прийнятності заяви № 32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, якої намагаються досягти.

ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою та запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. UnitedKingdom, заява 8225/78, § 57, від 13 лютого 2001 року у справі «Кромбах проти Франції» (Krombach v.France, заява 29731/96, § 96).

Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не передбачених у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентується процесуальним законом. Звертаючись із апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може виступати самостійним об`єктом апеляційного оскарження, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження, визначені у пункту 4 частини п`ятої статті 357 цього Кодексу. Так, апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, а у випадку якщо апеляційне провадження за такою скаргою помилково відкрито, воно підлягає закриттю.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 127/13362/13-ц (провадження 61-14123св19).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Отже, відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України є підстави для визнання касаційної скарги ОСОБА_1 необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки правильне застосування норми права щодо випадків апеляційного оскарження ухвал суду першої інстанції окремо від рішення суду є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись частиною четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Донецького апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Святогірської міської ради, треті особа, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк», Приватне акціонерне товариство «Вестастрой», Приватне акціонерне товариство «Промстроймонтаж», про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна, визнання протиправними та скасування рішення виконавчого комітету Святогірської міської ради, про право власності на житловий будинок, та свідоцтва про право власності та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю чоловіка відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

А. С. Олійник

С. О. Погрібний