ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2647/20
провадження № 2/753/4545/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

в складі головуючого судді Комаревцевої Л.В.

з секретарем Гаврилюк О.В.

за участю представника позивача Шкварко А.В.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гончар Тетяна Володимирівна, Дарницький районний Відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції про визнання недійсним договору дарування квартири та скасування державної реєстрації права власності,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гончар Тетяна Володимирівна, Дарницький районний Відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції про визнання недійсним договору дарування квартири та скасування державної реєстрації права власності.

Позивач посилається на те, що в грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 посилаючись на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , яка знаходиться поверхом вище. У травні 2015 року з вини відповідачки було скоєно залиття квартири позивача , внаслідок чого їй завдано матеріальної шкоди. Оскільки залиття сталося саме з вини відповідачки, що підтверджується актами ОСББ «Співдружність», позивачка просила позов задовольнити та стягнути суму матеріальної шкоди в розмірі 78576,00 грн., моральну шкоду в розмірі 50000 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 25000 грн. та судові витрати.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.06.2018 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди відмовлено (справа № 753/22597/15-ц).

Постановою Київського апеляційного суду від 06.11.2018 рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 червня 2018 року скасовано та ухвалено нове наступного змісту. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 у відшкодування майнової шкоди 78 576 грн. ( сімдесят вісім тисяч п`ятсот сімдесят шість грн.), та у відшкодування моральної шкоди 2000 (дві тисячі) грн. Компенсовано ОСОБА_4 витрати на оплату судового збору за подачу позову в сумі1272 грн. 96 коп. , та за подачу апеляційної скарги 1909,44 грн. , від оплати яких відповідач звільнена, як інвалід 1 групи, за рахунок держави, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. В іншій частині вимог про відшкодування моральної шкоди відмовлено. Рішення суду звернуто до примусового виконання.

Разом з тим, в рамках примусового виконання рішення суду № 753/22597/15-ц встановлено, що у ОСОБА_5 відсутнє майно на яке може бути звернуто стягнення. Виявилось, що 20.11.2019 відповідач подарувала належну їй на праві приватної власності квартиру родичу, тим самим на думку позивача, зробила неможливим виконання рішення суду.

Представник позивача відповідно до позовної заяви вказує на те, що відчуження квартири відповідачем відбулось після стягнення коштів на користь позивача, а договір дарування спрямований на ухилення від виконання рішення суду, оскільки сторони розуміли негативні наслідки у випадку примусового виконання рішення.

Зважаючи на обставини, викладені у позові, позивач просить позов задовольнити, визнати недійсним договір дарування квартири від 20.11.2019, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , скасувати реєстрацію на майно.

Ухвалою суду від 27.02.2020 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 10.03.2020 заяву представника позивача ОСОБА_4 , адвоката Шкварко Андрія Володимировича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гончар Тетяна Володимирівна про визнання недійсним договору дарування квартири та скасування державної реєстрації права власності - задоволено. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 .

17 березня 2020 року відповідачі звернулись до суду із відзивом на позов, позовні вимоги не визнали, вказавши, що правочин реальний, укладений між матір`ю та сином. ОСОБА_5 , вказала на те, що не відмовляється сплачувати борг, стягнення проводиться в межах ст. 48, 68 ЗУ «Про виконавче провадження», з пенсії, їй 76 років, вона є інвалідом 1 групи, потребує сторонньої допомоги, тому подарувала належну їй квартиру своєму сину, який доглядає за нею та квартирою. ОСОБА_2 вказав на те, що в родині складні життєві обставини, його мати потребує стороннього догляду і допомоги, а у нього на утриманні дитина з інвалідністю та погіршенням стану здоров`я, тому вимушений жити на дві сім`ї.

Ухвалою підготовчого судового засідання від 21.04.2020 справу призначено до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов з викладених в ньому підстав. Вказав, що оспорюваний правочин вчинено відповідачами з метою ухилення від виконання рішення суду. Підтримав обставини викладені у позові, який просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив наступне. З 2013 року його мати самостійно не може себе обслуговувати, є лежачою хворою та їй надано першу групу інвалідності. Спірна квартира була придбана в тому числі за кошти відповідача, який домовився з матір`ю про те, що з часом квартиру буде переоформлено на нього. Він відвідував матір, купував продукти. З 1998 року постійно приходив до матері та допомагав. У липні 2018 року мати потрапила до лікарні із запаленням легень. У серпні цього ж року син відповідача, який постійно хворіє потрапив у лікарню імені Павлова у зв`язку з ускладненням захворювання. Крім того, відповідач в 2006 році за кредитні кошти придбав квартиру АДРЕСА_3 через квартал від матері. В подальшому, оскільки мати потребувала стороннього догляду, а відповідач є її єдиним сином допомагав в утриманні майна. Мати подарувала йому спірну квартиру, яку він утримує тривалий час та проживає через день у подарованій квартирі. Стосовно судового рішення про стягнення боргу вказав, що про факт залиття йому не було відомо, а з пенсії матері почались відрахування. Відтак вказує, що оспорюваний правочин вчинено за взаємною згодою в тому числі для належного утримання майна, тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_3 підтримала пояснення відповідача, вказавши на відсутність доказів фіктивності правочину та підстав для задоволення позову. Посилалась на те, що відповідно до норм ЦК України, після укладення договору дарування відповідач отримав ключі від квартири, ним було прийнято дарунок. Мати не могла утримувати квартиру. Крім того раніше оформила на ім`я сина генеральне доручення, відповідно до якого він здійснював юридичні дії в інтересах матері. Відтак, зважаючи на те, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено інші заходи впливу на боржника, враховуючи те, що вартість квартири не перевищує граничного розміру при зверненні стягнення, а також те, що тривалий час позивач не цікавилась виконанням рішення та не зверталась із відповідними клопотаннями в порядку виконавчого провадження,чекали поки мине час, позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки мати подарувала квартиру сину у зв`язку з неможливістю самостійно утримувати майно, а не з метою уникнення зобов`язання.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гончар Тетяна Володимирівна 17 березня 2020 надала до суду пояснення та зазначила про те, що у зв`язку із зверненням ОСОБА_2 до нотаріальної контори на виконання вимог ЗУ «Про нотаріат» нею було встановлено осіб. Перевірено відсутність податкової застави, заборони відчуження або арешту квартири. Підстав для відмови у вчинення правочину не було. Посвідчено правочин було на запрошення ОСОБА_2 , оскільки його мама, ОСОБА_5 є людиною похилого віку і їй важко пересуватись. Для встановлення волі дарувальника було проведено розмову з ОСОБА_5 . Було встановлено, що ОСОБА_5 має намір подарувати квартиру АДРЕСА_2 , розуміє значення договору дарування та наслідки. Також було встановлено розуміння значення умов договору дарування та прийняття дарунку ОСОБА_2 . Договір було вчинено відповідно до вимог чинного законодавства.

Представник Дарницького районного Відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції в судове засідання не з`явився, надав до суду копію матеріалів виконавчого провадження.

Суд заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з договором дарування квартири від 20.11.2018, який зареєстровано в реєстрі за №2732, посвідчено ОСОБА_6 , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, ОСОБА_5, з однієї сторони та ОСОБА_2 , з другої сторони, розуміючи значення своїх дій щодо безоплатності угоди, без будь-якого примусу, насильства, погроз подарувала, а обдаровуваний прийняв в дар квартиру АДРЕСА_2 ( а.с. 62-63).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №198935130 від 04.02.2020 квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 20.11.2018 №2732 на праві приватної власності ( а.с. 6-7, 28).

Згідно із постановою Київського апеляційного суду від 06.11.2018 по справі №753/22597/15 апеляційну скаргу Шкварко Андрія Володимировича в інтересах ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 у рахунок відшкодування майнової шкоди 78576 грн та 2000 грн у відшкодування моральної шкоди ( а.с.9-12, 30-32).

Відповідно до постанови головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Стеценко Н.В. від 18.02.2019 при примусовому виконанні виконавчого листа №753/22597/15, виданого 29.11.2018 накладено арешт на все майно, належне ОСОБА_5 ( а.с. 29).

Згідно із постановою головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Стеценко Н.В. від 18.02.2019 при примусовому виконанні виконавчого листа №753/22597/15 накладено арешт на кошти боржника.

07.05.2020 відповідно до постанови головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Стеценко Н.В. від 18.02.2019 при примусовому виконанні виконавчого листа №753/22597/15 звернуто стягнення на доходи боржника, яка отримує дохід у Головному управління ПФУ у м. Києві, а саме щодо відрахування із доходів 20% до погашення боргу на загальну суму 88902,62 грн.

Згідно із листа Головного управління ПФУ в м. Києві у відповідь на звернення ОСОБА_5 повідомлено про те, що 02.06.2020 надійшла постанова головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Стеценко Н.В. від 07.05.2020 і з її пенсії буде проводитись стягнення коштів та додано розрахунок.

Звертаючись до суду з позовом представник позивача вказав на те, що ОСОБА_5 вчинила договір дарування з наміром ухилення від виконання рішення суду.

Згідно із ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів, тощо) є прийняттям дарунка.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Згідно із ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно із ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК серії АВ № 0071047 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за оглядом 25.07.2013 встановлено першу групу інвалідності (Б) з 23.07.2013 з причини загального захворювання з ураженням опорно-рухового апарату - довічно. За Висновком ОСОБА_5 потребує сторонньої допомоги.

Згідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно із ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.7 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Згідно із ч.1 ст. 68 ЗУ «Про виконавче провадження», стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Таким чином, сума, яка підлягає стягненню з ОСОБА_5 відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 06.11.2018 по справі №753/22597/15 не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати і на квартиру АДРЕСА_2 , яку подаровано 20.11.2018 ОСОБА_5 ОСОБА_2 в межах ЗУ «Про виконавче провадження» не може бути звернуто стягнення.

При цьому суд вважає важливим доводи представника позивача щодо фіктивності оспорюваного правочину, разом з тим не може їх врахувати виходячи з наступного. З 2013 року ОСОБА_5 дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_2 та згідно довідки МСЕК потребує стороннього догляду, який здійснює ОСОБА_2 постійно. Сума, яка підлягає стягненню за виконавчим провадженням не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, тому не може бути звернуто стягнення на єдине житло боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).

Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 р., «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001 р., та «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 р. неодноразово вказувалось, що «оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій».

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення йде своїм корінням у більш загальний принцип, втілений у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29-30). Втім, це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Враховуючи наведене, суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов висновку про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог з огляду на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження позовних вимог

З урахуванням викладеного та керуючись ст. ст. 4, 11,12,13, 76-81, 110, 141, 223, 258-259, 263 - 265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гончар Тетяна Володимирівна про визнання недійсним договору дарування квартири та скасування державної реєстрації права власності - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повний текст рішення виготовлено 09.07.2020

Суддя: Комаревцева Л.В.