Справа №557/240/20
Провадження №2/557/298/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2020 року смт.Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Пацка Д.В.

секретар судових засідань Довгалець Н.М.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт.Гоща цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на окреме домоволодіння, як цілий самостійний об`єкт нерухомого майна, шляхом поділу майна, що перебуває у спільній частковій власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що 15 травня 2002 року, їй було свідоцтво про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями в розмірі 45/100 частини загальної площі будови, під номером АДРЕСА_1 . Інша частина, розміром 55/100 будови, належить на праві власності рідному брату, ОСОБА_2 .

Рішенням Гощанської селищної ради №43 від 31 липня 2019 року, вирішено частину житлового будинку розміром 45/100 по АДРЕСА_1 , яка належить позиву на праві власності, вважати житловим будинком. Цим же рішенням було присвоєно нову поштову адресу об`єкту нерухомого майна « АДРЕСА_2» .

В досудовому порядку вирішити питання щодо розподілу домоволодіння з відповідачем сторони не змогли, тому позивач змушена звертатись до суду із позовом про захист своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

В судове засідання позивач надала заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі.

Відповідач надав заяву, в якій зазначила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе ухвалити рішення за правилами ч.3, 4 ст.200 ЦПК України.

У відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, технічне фіксування судового засідання не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно ст. 317, 319 ЦК України власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії які не суперечать закону.

Відповідно до вимог ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини другої статті 3 Конституції України головним обов`язком держави є утвердження і забезпечення прав і свобод людини, за свою діяльність держава відповідає перед людиною. Забезпечення прав і свобод потребує, зокрема, законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод (абзац четвертий підпункту 3.2 пункту З мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 24 грудня 2004 року N 22-рп/2004). До таких механізмів належить структурована система судів і види судового провадження, встановлені державою. Судовий захист вважається найбільш дієвою гарантією відновлення порушених прав і свобод людини і громадянина.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Судом встановлено, що згідно з свідоцтва про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями від 15 травня 2002 року виданого Рівненським обласним бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_1 , на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями в розмірі 45/100 частини загальної площі будови, під номером АДРЕСА_1 .

Частина будинку, яка належить позивачу на праві власності має окремий вхід, окремий в`їзд до двору, окрему дворову територію, та господарські споруди, які позначені в технічному паспорті, фактично представляє собою окремий житловий будинок. Спірне май но згідно схематичного плану, що представлений у технічному паспорті на будинок складається з: 1-1 коридор - 5,8 кв.м.; 1-2 кухня - 10,9 кв.м.; 1-3 коридор - 2,8 кв.м.; 1-4 санвузол - 4,0 кв.м.; 1-5 житлова - 17,4 кв.м.; 1-6 коридор - 2,6 кв.м.; 1-7 житлова 14,8 кв.м.; 1-8 житлова - 15,9 кв.м., загальною площею - 74, 2 кв.м., житлова площею - 48,1 кв.м., а також вхідні сходи «а3», сарай «Б», «б», «б1», «б2», «Г»; вхід в погріб «б3»; погріб «Пг/Б»; вбиральня «Ж»; огорожа «№1»; замощення «І», що становлять цілий самостійний об`єкт нерухомого майна - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Норми ст. ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Частиною 3 ст.358 ЦК України встановлено, що співвласник має право на надання йому в окреме володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ в натурі частки із майна що є у спільній частковій власності.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Наведені вище норми гарантують кожному із співвласників право на поділ (виділ) в натурі того майна, яке знаходиться у їх спільній частковій власності і після здійснення якого, право спільної власності припиняється, кожен із співвласників набуває право особистої приватної власності на майно, що утворюється в результаті його поділу (виділу), і зміст якого проявляється, перш за все, у здійсненні правомочності щодо володіння, користування та розпорядження майном за своєю волею, на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до абз. 1 п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 4 жовтн6я 1991 року (з подальшими змінами та доповненнями), при вирішенні справ про виділ в натурі часток житлового будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідачі в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, могли б скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю.

Питання про судові витрати суд вирішує за правилами ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.10,11,60,131,212,215-218,224-232ЦПК України,суд,-

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на окреме домоволодіння, як цілий самостійний об`єкт нерухомого майна, шляхом поділу майна, що перебуває у спільній частковій власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , як цілісний самостійний об`єкт нерухомого майна та становить 45/100 частини загальної площі будови, відповідно до технічної документації входять: 1-1 коридор - 5,8 кв.м.; 1-2 кухня - 10,9 кв.м.; 1-3 коридор - 2,8 кв.м.; 1-4 санвузол - 4,0 кв.м.; 1-5 житлова - 17,4 кв.м.; 1-6 коридор - 2,6 кв.м.; 1-7 житлова 14,8 кв.м.; 1-8 житлова - 15,9 кв.м., загальною площею - 74, 2 кв.м., житлова площею - 48,1 кв.м., а також вхідні сходи «а3», сарай «Б», «б», «б1», «б2», «Г»; вхід в погріб «б3»; погріб «Пг/Б»; вбиральня «Ж»; огорожа «№1»; замощення «І».

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Відповідно до "Прикінцеві положення" ЦПК України пункту 3 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину".

Вказаний Закон набрав чинності 2 квітня 2020 року.

Таким чином, встановлені даною ухвалою строк для подачі заяви про перегляд заочного рішення продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Апеляційна скарга подається в порядку, визначеному п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.В. Пацко