Провадження № 2-з/161/37/20
У Х В А Л А

10 грудня 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого - судді Рудської С.М.,

при секретарі - Чигринюк В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

09.12.2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною заявою на обгрунтування якої зазначила, що в період з 06.09.1998 року по 21.11.2012 року вона та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, за час якого у них народилося двоє дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У липні 2013 року ОСОБА_2 вступив у інший шлюб з ОСОБА_5 , за час якого 27.02.2019 року подружжя останніх набуло права власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (далі квартира) та 09.01.2020 року на автомобіль ВМW 520, 2009 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 (далі автомобіль). Разом з тим, ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер. Донька ОСОБА_2 від першого шлюбу ОСОБА_4 , є спадкоємцем першої черги разом з дружиною померлого ОСОБА_5 , та його матір`ю ОСОБА_6 . Так, під час однієї із телефонних розмов, вона, як законний представник ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомила ОСОБА_5 про намір прийняти спадщину, на що остання відповіла про намір реалізувати усе успадковане після смерті ОСОБА_2 майно та виїхати за кордон. 20.10.2020 року ОСОБА_5 відчужила автомобіль невідомій їй особі та 12.11.2020 року спірну квартиру в користь ОСОБА_7 . Наразі, існують підстави вважати, що у квартирі та автомобілі, які презюмовано є спільною сумісною власністю подружжя, частка спадкодавця ОСОБА_2 становить 1/2, а тому, у разі невжиття заходів забезпечення позову, виконання майбутнього рішення суду, може бути утрудненим чи неможливим, в тому числі й при спадкуванні малолітньою дитиною належної їй 1/6 частка в майні померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 . Враховуючи наведене, просить суд вжити заходів щодо забезпечення в майбутньому поданого позову шляхом накладення арешту на квартиру, автомобіль та заборони виїзду за межі України ОСОБА_5 .

Подачу вищевказаної заяви про забезпечення позову, ОСОБА_1 обгрунтовує її майбутнім зверненням до суду з позовною заявою до ОСОБА_5 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_7 , про визнання права власності на спадкове майно, який повен бути поданим у відповідності до вимог ч. 4 ст. 152 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно до п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечуються накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Частиною 2 ст. 150 ЦПК України передбачено, що суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Забезпечення позову, по своїй суті, застосовується з метою надання гарантії виконання в майбутньому прийнятого судового рішення та виключно в разі такої необхідності, при цьому, такі заходи мають бути співмірними заявленим позивачем вимогам.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (далі Постанова № 9), - забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою. Керуючись наведеними нормами процесуального законодавства та з урахуванням роз`яснень Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суди мають здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

При цьому відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 79, ч. 1 ст. 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Як вбачається із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 226664019 від 02.10.2020 року та № 232726549 від 16.11.2020 року, 27.02.2019 року ОСОБА_5 було набуто у приватну власність квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та яку 12.11.2020 року останньою було відчужено ОСОБА_7 .

В свою чергу, матеріали заяви про забезпечення позову не містять жодних відомостей про те, що вищевказане нерухоме майно було придбано ОСОБА_5 за час шлюбу з померлим ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 та що таке майно може бути спільним майном подружжя, а не особистою приватною власністю останньої.

Крім того, суд приймає до уваги положення ст. 41 Конституції України, відповідно до якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Також, матеріали заяви про забезпечення позову не містять жодних доказів того, що автомобіль ВМW 520, 2009 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , належав ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 чи на даний час належить його дружині ОСОБА_5 .

Таким чином, суд вважає, що будь-яких правових підстав для накладення арешту на зазначені квартиру та автомобіль у даному випадку немає.

Разом з тим, на переконання суду, заборона ОСОБА_5 виїзду за межі України, як вид забезпечення позову є абсурдним та неадекватним заходом, оскільки необхідність такого заявниця обгрунтовує виключно своїми припущеннями.

Так, зі змісту вимог ст. 33 Конституції України, ст. 313 ЦК України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», в їх системному зв`язку, вбачається, що право ОСОБА_5 на свободу пересування є абсолютним та може бути обмежено лише у виключних випадках.

Враховуючи вищезазначені положення ст.ст. 149, 150 ЦПК України, відповідні роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України, а також те, що заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, суд вважає за необхідне у задоволенні заяви про застосування заходів забезпечення позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 149-150, 153, 157, 353-354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її оголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала в повному обсязі складена 10 грудня 2020 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська