Провадження № 2/234/1081/20
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2020 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області

у складі головуючого судді Кравченко О.Ю.,

секретар судового засідання Малушка С.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи Остроушко В.В.

справа №234/21226/19

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Орган опіки та піклування Краматорської міської ради, про усунення перешкод у вихованні дитини, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

19 червня 2019 року до Краматорського міського суду Донецької області звернувся позивач ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у вихованні дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 25 червня 2013 року він уклав шлюб з відповідачкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_2 . 23 вересня 2016 року рішенням Краматорського міського суду шлюб між ними розірвано. Дитина мешкає з відповідачкою. 09 листопада 2017 року рішенням Апеляційного суду Донецької області по справі №234/8760/17 було змінено рішення Краматорського міського суду Донецької області від 13.09.2017 року та був встановлений наступний спосіб його участі у вихованні дитини та спілкування з сином: у вихідні дні місяця (субота та неділя) через тиждень та у святкові дні по черзі з 10 годин до 17 годин; для оздоровлення дитина повинна надаватися йому кожного року на 15 діб влітку та 10 діб взимку в період його відпустки. Рішення суду набрало чинності 09.11.2017 року. З позовними вимогами стосовно усунення перешкод у вихованні дитини по даній справі він не звертався, так як на той час не було підстав вважати, що відповідач проігнорує вимоги судового рішення. Але відповідач тривалий час не виконувала вимоги судового рішення, не надавала можливості спілкування з дитиною та ігнорувала його обов`язок та право приймати участь у вихованні дитини. У зв`язку з цими обставинами він вимушений був 02.03.2018 року звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у вихованні дитини.

Під час провадження по справі відповідач надала йому гарантії того, що буде виконувати рішення суду стосовно способу його участі в вихованні та спілкуванні з сином та висловила прохання залишити позовні вимоги без розгляду. На прохання відповідача, він звернувся до суду з клопотанням про залишення позовних вимог без розгляду. 21.05.2018 року ухвалою суду по справі №234/2703/18, провадження №2/234/1548/18 його позовні вимоги були залишені без розгляду.

Деякий час, відповідач дійсно виконувала домовленість та не перешкоджала йому у вихованні дитини.

Однак, через деякий час відповідач порушила свої обіцянки і умисно стала перешкоджати його участі у вихованні дитини та спілкуванню з сином. Вона не виводить йому дитину в узгоджені між ними дні, напередодні не відповідає на дзвінки та СМС-повідомлення, ігнорує письмові запити, направлені як рекомендованими листами, так і кур`єрською доставкою. Звертає увагу суду на ті обставини, що він є діючим військовослужбовцем і у зв`язку з цим не кожний раз має можливість своєчасно забрати дитину в узгоджені дні для спілкування. З метою не порушувати встановлені дні та час для спілкування з дитиною, він надав дозвіл своєї матері ОСОБА_2 , яка є бабусею його сина, на всі необхідні медичні втручання стосовно дитини та право забирати його на час спілкування у рамках виконання рішення суду, щодо встановленого способу у вихованні дитини.

Факти перешкоджання відповідачем способу його участі у вихованні сина та спілкування з ним, які встановлені судом, носять систематичний характер та підтверджуються тим, що 14.01.2018 року, 18.02.2018 року, 07.04.2018 року, 27.05.2018 року та 04.08.019 року відповідач на надала дитину, у зв`язку з чим були звернення до національної поліції стосовно умисного перешкоджання відповідачем його часті у вихованні дитини та спілкування з сином. 04.08.2019 року звернення до поліції були двічі, так як хвору дитину відповідач тримала на роботі. Після втручання співробітників поліції та проведених профілактичних бесід відповідачка періодично надавала можливість зустрічі з сином, але в подальшому продовжувала ігнорувати вимоги законодавства.

Однак, з 01.09.2019 року відповідач систематично умисно перешкоджає його участі у вихованні дитини та спілкуванню з сином і не має можливості спілкування з сином та виконувати свої батьківські обов`язки протягом тривалого часу поспіль. Так, з 01 вересня, 15 вересня та 09 листопада 2019 року відповідач не надала дитину в узгоджений час, у зв`язку з чим були звернення до національної поліції стосовно умисного перешкоджання відповідачем його участі у вихованні дитини та спілкуванню з сином.

12.11.2019 року він направив відповідачу рекомендованим листом вимогу щодо надання дитини на 17 листопада 2019 року відповідно до узгодженого часу, але відповідач лист умисно не отримав і він був повернутий у зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання.

20.11.2019 року він направив вимогу відповідачу щодо надання дитини на 24 листопада 2019 року відповідно до узгодженого часу кур`єрською доставкою. 21.11.2019 року о 13-30 відповідачу залишено за місцем мешкання повідомлення щодо отримання доставки, але відповідач умисно не отримала відправлення та не надав дитину у встановлений час і лист 05.12.2019 року був повернутий за закінченням встановленого терміну зберігання.

Тобто на час звернення до суду відповідач ухиляється від виконання судового рішення щодо його спілкування з дитиною та участі у її вихованні, і він не має такої можливості, значний час не бачився з дитиною та не має відомостей стосовно стану її здоров`я.

Відповідач не тільки сама не обстежує та не лікує дитину належним чином, а ще і перешкоджає йому виконувати його батьківські обов`язки. Він і його батьки неодноразово звертався до неї письмово з проханням обстежити дитину, однак листи вона умисно не отримувала, а на усні прохання відповідала відмовою. У зв`язку з небажанням обстежувати та лікувати дитину, обстеження дитини фактично було проведено його батьками. На цей час у сина суттєво погіршився стан фізичного здоров`я, що негативно впливає на його фізичний розвиток, що створює реальну небезпеку для здоров`я. Так на цей час у сина в закладах охорони здоров`я виявлено: збільшення лімфовузлів, які виявлені фактично 1,5 роки тому, у зв`язку з виявленням стрептококу за межами норми в організмі сина; карієс зубів, який не лікується з дитячого садка, плоскостопість 1 ступеню, сколіоз скелету.

Крім того, 17.01.2019 року за місцем мешкання відповідачки син зазнав побиття бабцею по лінії матері, у зв`язку з чим він звернувся до поліції. Від побиття на сідниці були два паралельно розташованих синця. На його питання, що це за синці, син йому пояснив. що його побила бабця. За даним фактом матеріали досудового розслідування внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000224 від 20.01.2019 року. Однак, відповідач, своєчасно на медичний огляд дитину не надала, в результаті чого тілесні ушкодження зійшли і не були виявлені.

Позивач просить суд усунути перешкоди у вихованні дитини та зобов`язати відповідача ОСОБА_3 не чинити перешкод у вихованні сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та спілкуванні з ним відповідно до встановленого способу його участі у вихованні дитини.

Відповідач ОСОБА_3 не скористалася своїм правом на подання письмового відзиву на позов.

Представник органу опіки та піклування Краматорської міської ради Остроушко В.В, надала письмові пояснення, в яких зазначила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 склалися складні та конфліктні взаємовідносини і вони не дійшли згоди з питання участі батька у вихованні сина та спілкування з ним. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 13.09.2017 року у справі №234/8760/17, яке було змінено рішенням Апеляційного суду Донецької області від 09.11.2017 року було встановлено ОСОБА_1 спосіб участі у вихованні малолітнього сина, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наразі, ОСОБА_1 в позовній заяві до ОСОБА_3 вказує, що ОСОБА_3 тривалий час не виконує рішення суду та просить усунути перешкоди у вихованні сина та зобов`язати мати не чинити перешкоди у вихованні малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та спілкуванні з ним відповідно до встановленого йому способу участі у вихованні дитини.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 09.01.2020 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 21.02.2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду, за клопотанням представника позивача витребувано з Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області матеріали перевірок, внесених до Журналу ЄО за заявами позивача.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 15.06.2020 року за заявою відповідачки витребувано з Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області матеріали перевірок по заявами відповідача, внесеним до Журналу ЄО Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 08.07.2020 року визнано обов`язковою явку позивача ОСОБА_2 у судове засідання для надання пояснень.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Григор`єв О.І. підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити. Суду пояснив, що відповідачка не виконує рішення суду, не лікує дитину, не виконує своїх батьківських обов`язків та не надає батьку можливості лікувати дитину, умисно не отримує та ігнорує його письмові звернення.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та пояснив, що відповідачка ОСОБА_3 не виконує рішення Апеляційного суду Донецької області від 09.11.2017 року, з першого дня набранням ним законної сили. У зв`язку з чим, 15.11.2017 року він написав письмове звернення до відповідачки про те, щоб побачити та поспілкуватися з дитиною 18.11.2017 року. Але він отримав письмову відмову з посиланням відповідачки на не отримання повного тексту судового рішення суду та відкладає зустріч з дитиною на 19 листопада у її присутності. Зустріч з дитиною так і не відбулася. Він постійно приїжджав особисто до дитини, інколи, коли він не міг дитину забрати у зв`язку з службовими обставинами, то забирали його батьки. Також він оформив нотаріально засвідчену довіреність, що надає згоду своїй матері - ОСОБА_2 , на всі можливі медичні обстеження, оскільки сам не завжди може приїхати до дитини у зв`язку із виконанням службових обов`язків. В подальшому він письмово повідомляв відповідачку, що буде брати дитину у конкретні дати, але вона ці листи не отримувала та ігнорувала. Періодично, коли він телефонував ОСОБА_3 та особисто приїжджав до дитини, відповідачка продовжувала не давати дитину, він викликав поліцію - 14.01.2018 року, 18.02.2018 року та 15.09.2019 року. Тобто, всі зустрічі з дитиною у нього відбувалися тільки після виклику поліції та не у встановлений рішенням суду час. 18.09.2018 року він з відповідачкою домовився, що він забирає заяву раніше подану до суду, а вона в свою чергу виконує рішення суду щодо побачення з дитиною у встановлений час. З цього моменту, в цілому, вона виконувала рішення суду. Однак, в січні 2019 року він забрав сина до себе для побачення, та виявив на його спині борозди від якогось предмета. На його питання, дитина сказала, що його вдарила бабуся, тому він зателефонував відповідачці з цього приводу, але вона все заперечувала. З цього приводу він був вимушений звернутися до поліції з заявою про нанесення дитині побоїв, але експертиза була проведена пізно і слідів ушкоджень вже не було. З січня 2019 року по вересень 2019 року відповідачка періодично давала дитину, однак не кожен раз. Були такі випадки, коли він у встановлений рішенням суду час приїжджав побачити дитину, то йому ніхто не відкривав вхідні двері квартири та не відповідав на телефонний дзвінок, тому він не побачивши сина викликав поліцію або йшов додому. У вересні 2019 року він домовився з ОСОБА_3 , що 15 числа він побачиться з дитиною, але вранці йому відповідачка зателефонувала та повідомила про травму ноги у дитини, після чого він поїхав з ними до травмпункту та сину наклали гіпс, з яким він ходив місяць. Після зняття гіпсу він попросив свою матір водити сина на масаж, призначений лікарем, але на третій сеанс масажу мати відповідачки - ОСОБА_4 дитину не відпустила, сказала, що їм нічого не треба. 15 вересня 2019 року відповідачка просила його не забирати дитину, оскільки він був наляканий після відвідування травматолога та перенести побачення на наступний тиждень, однак він вважає, що має право бачитися з дитиною, незважаючи на стан її здоров`я, про що зазначено у рішенні суду. Тому він відповідачці відмовив, однак вона сина йому не надала. На секцію гімнастики він не бажав водити сина у суботу та неділю, оскільки вважає, що в ці дні він має право спілкуватися з дитиною без обмежень. Тому листом пропонував відповідачці змінити графік зайнять у секції. Зайняття секції гімнастики у 2020 році були змінені на інші дні.

З вересня 2019 року по теперішній час він не бачив сина, бачив його тільки у школі, а додому він його не забирав тому, що відповідачка ігнорувала його телефонні дзвінки та не отримувала його листи з проханням про побачення з дитиною, а коли він у визначений судом день та час приїжджав до сина, то йому ніхто не відкривав вхідні двері квартири. В травні цього року він приходив та через відповідачку передавав сину фрукти та м`ясо. У червні цього року йому зателефонував син та сказав, що хоче до нього, вони з ним домовилися на вихідний день, подзвонив відповідачці, вона не відповіла на дзвінок, а потім коли він приїхав до сина, то йому ніхто не відкрив вхідні двері. Також у минулому році у нього була можливість взяти дитині путівку для відпочинку до м.Трускавець, м.Одеса та м.Святогірськ. З цього приводу він телефонував ОСОБА_3 два дні, але вона йому не відповіла на дзвінок, тому путівки прогоріли. В основному всі конфлікти та сварки між ним та відповідачкою відбуваються через те, що ОСОБА_3 не стежить за здоров`ям дитини і не виконує рішення суду від 09.11.2017 року.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог та повідомила, що вона не перешкоджає зустрічам батька з сином та пояснила, що вона перебувала до 23.09.2016 року у шлюбі з позивачем. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після припинення сімейних стосунків з позивачем, вона ніколи не перешкоджала спілкуванню дитини з батьком. Після досягнення дитиною трьох років, вона вирішила дитину влаштувати до дитячого садочка, а сама вийти на роботу. Але, з цим рішенням не погодилися позивач та його батьки, тому вони взяли до себе дитину і не повернули її. У зв`язку з цим, вона вимушена була звернутись до суду про визначення місця проживання дитини та у лютому 2017 року рішенням суду визначено місце проживання дитини з нею. В липні 2017 року після рішення апеляційного суду вона забрала дитину до себе та влаштувала до дитячого садку. Медична комісія зробила висновок, що він може відвідувати дитячий садок. Також, рішенням суду від 13.09.2017 року встановлено позивачу час спілкування з дитиною. У подальшому вона також не перешкоджала спілкуванню дитини з батьком, але не завжди позивач забирав дитину, а робили це за нього його батьки - ОСОБА_5 та ОСОБА_2 . У зв`язку з погіршенням відносин між нею та позивачем і його батьками, вона знаходилася у нервовому стані, тому не завжди могла дозволити дитині з ними спілкуватися. Так, 19.01.2019 року її мати віддала дитину до сім`ї позивача для спілкування у визначений час на підставі рішення суду, але потім вони не повернули дитину, а повернули сина тільки після її звернення до поліції. Потім з січня по червень 2019 року дитину забирали батьки позивача, а сам позивач практично не з`являвся у житті дитини, оскільки він військовослужбовець, йому було не до дитини. В червні 2019 року позивач брав дитину у відпустку. Тобто вони усі питання якось владнали та вирішували у телефонних розмовах. 24.08.2019 року вона передала дитину на 2 дні для спілкування, тобто на 24 і 25 серпня 2019 року на підставі рішення суду, але потім ввечері о 17-00 годині 25.08.2019 року вона зателефонувала і їй повідомили, що дитину їй не повернуть. У зв`язку з цим, вона 25.08.2019 року вимушена була звернутись до відділу поліції про неповернення дитини додому, дитину їй передали тільки 27.08.2019 року. 15 вересня 2019 року їй довелося звернутися до травмпункту у зв`язку з тим, що дитина підвернула ногу під час стрибання. Вона телефоном повідомила про це відповідача, він приїхав до травмпункту та відвіз їх з сином додому. Наступного дня позивач вимагав взяти дитину для спілкування, на що вона запропонувала взяти дитину пізніше, наприклад наступного дня, посилаючись на те, що дитина у гіпсі, погано себе почуває, налякана, їй необхідно заспокоїтися. Однак, не погодившись з нею, позивач викликав поліцію. До неї в квартиру ніхто не піднімався, ніхто її не опитував, не дивився в якому стані перебуває дитина. Починаючи з 23 вересня 2019 року вона передавала сина стороні відповідача кожний тиждень за рішенням суду. 08.11.2019 року її мати, ОСОБА_6 , забирала дитину зі школи та на порозі школи їх зустріла мати позивача, яка ображала її мати та сина, тому син був сильно переляканий після цієї ситуації. У зв`язку з цим, її мати вимушена була звернутись до органу опіки та піклування щоб з стороною позивача провели бесіду, а вони передали документи до відділу поліції. Також, у лютому 2020 року її мати забирала сина зі школи. Син вийшов дуже засмучений, переляканий у зв`язку з тим, що батьки позивача приходили і обізвали його обманщиком. У зв`язку з цим, вона вимушена була звернутись до органу опіки та піклування для вирішення питання щодо спричинення дитині психологічної травми. Протягом 2017-2019 років у неї з позивачем були конфлікти, але вони намагалися обійти їх мирно, а в основному у неї були конфлікти з батьками позивача. Дитина дуже налякана і не хоче розмовляти та спілкуватися по телефону з бабусею та дідусем, але вона вимушена умовляти сина говорити з ними по телефону. Батьки позивача постійно погано відгукуються про неї і сина, тому вона не хоче щоб бабуся і дідусь спілкувалися з її сином. Вона не заперечує проти спілкування дитини з батьком, оскільки дитина дуже хоче бачити батька, але він не завжди це може робити тому, що перебуває на військовій службі, а замість нього його батьки забирають дитину для спілкування і своїми висловлюваннями наносять психологічну травму дитині, після чого він наляканий. Батьку дитини вона не чинила перешкоди у спілкуванні з дитиною, однак у неї постійний конфлікт з батьками позивача - ОСОБА_2 та ОСОБА_5 . Так, ОСОБА_2 неодноразово приїздила до неї на роботу, влаштовувала там сварки, після чого вона погано себе почувала. Листи вони могли не отримувати, оскільки вона та її мати перебувають на роботі. В суботу вона працює з 7 годин ранку, могла передавати дитину навіть раніше 10 годин. За дитиною в основному приходили бабуся та дідусь, батько приходив дуже рідко. Однак, після того, як батьки позивача почали приходити до неї на роботу та влаштовувати сварки, їй взагалі не хотілося віддавати їм дитину.

Представник органу опіки та піклування Краматорської міської ради Остроушко В.В. у судовому засіданні пояснила, що рішенням суду встановлений порядок спілкування батька з дитиною, тому рішення суду підлягає виконанню.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні показала, що відповідачка по справі її донька, яка від шлюбу з позивачем має дитину, її онука - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Конфліктні відносини між позивачем та відповідачем продовжуються з кінця 2016 по теперішній час. Обґрунтований цей конфлікт такими фактами: 28.01.2016 року позивач зі своєю родиною забрав малолітнього ОСОБА_2 від матері і не повернув його назад в зв`язку з незгодою, що дитина піде в дитячий садок. Також відповідачка неодноразово зверталася до органу поліції щодо неповернення дитини додому, до органу опіки та піклування про визначення часу для спілкування дитини з матір`ю, поки суд не винесе рішення суду та не визначить місце проживання дитини. Рішенням суду від 12.01.2017 року визначено місце проживання дитини з матір`ю. У період з 2017р. по 2020р., після повернення дитини до матері, між їх сім`ями відбуваються конфліктні ситуації у зв`язку з тим, що батьки позивача постійно оскорбляють її та її доньку - ОСОБА_3 . Онук відчував цю напружену ситуацію і тому не кожний раз з бажанням йшов до бабусі та дідуся, оскільки боявся, що вони його заберуть від мами та не повернуть. Так 19.01.2019 року онук був в сім`ї позивача, потім їй донька повідомила, що дитину їм не повернуть, тому вони звернулися до поліції і тільки тоді вони змогли забрати дитину. Вона свого онука дуже любить і ніколи не застосовувала до нього насильницьких заходів. 09.11.2019 року вона забирала онука зі школи і до них підійшла мати позивача ОСОБА_2 , яка почала оскорбляти її, у зв`язку з чим їй почали батьки інших дітей робити зауваження. Потім ОСОБА_2 пішла, а вона вимушена була піти до органу опіки та піклування написати заяву, яку передали до поліції. 27.02.2020 року вона також забирала онука зі школи, який з великим бажанням та гарним настроєм ходить до школи, але цього дня він був засмучений і з поганим настроєм у зв`язку з тим, що приходили бабуся з дідусем і на перерві між зайняттями вимагали від нього сказати, що бабуся ОСОБА_4 його б`є. Таким чином, вона була вимушена звернутися до органу опіки та піклування із заявою на батьків позивача тому, що вони чинять психологічний тиск на онука. Її донька ОСОБА_3 ніколи не забороняла батьку дитини бачитися і спілкуватися з дитиною. Коли вона передавала дитину на вихідні для спілкування, то приходили бабуся або дідусь, батько дитини ніколи не приходив. Ніяких листів від позивача вони не отримували.

Вислухав пояснення сторін та їх представників, дослідивши надані сторонами письмові докази, допитавши свідка, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Згідно з частинами другою та третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до частини першої статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особи у здійсненні нею свого права.

Відповідно до частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_3 , є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.10).

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 13 вересня 2017 року ОСОБА_1 встановлено час спілкування зі своїм малолітнім сином - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступним чином:

-у вихідні дні місяця (субота та неділя) через тиждень та у святкові дні (Новий рік, Різдво, Міжнародний жіночій день, Пасха (Великдень), День міжнародної солідарності трудящих, День перемоги над нацизмом у Другій світовій війні (День перемоги), Трійця, День Конституції України, День незалежності України, День захисника України) по черзі з 10.00 години до 17.00 години за повідомленням з матір`ю, з урахуванням стану здоров`я дитини за місцем проживання дитини та в загальнодоступних громадських місцях, причому половина спілкування відбувається в присутності матері, інша без її участі.

-для оздоровлення кожного року на 15 діб влітку та 10 діб взимку в період відпустки ОСОБА_1 за попереднім повідомленням матері дитини, при наявності відповідної путівки з урахуванням бажання та стану здоров`я дитини разом з матір`ю - ОСОБА_3 до досягнення дитиною десяти років (а.с.10-13).

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 19 листопада 2017 року рішення Краматорського міського суду Донецької області від 13.09.2017 року було змінено. Виключено з абзацу третього резолютивної частини рішення слова «за повідомленням з матір`ю, з урахуванням стану здоров`я дитини за місцем проживання дитини та в загальнодоступних громадських місцях, причому половина спілкування відбувається у присутності матері, інша без її участі», а з абзацу четвертого виключити слова «за попереднім повідомленням матері дитини, при наявності відповідної путівки з урахуванням бажання та стану здоров`я дитини разом з матір`ю ОСОБА_3 до досягнення дитиною десяти років» (а.с.14-16).

Отже, рішенням суду встановлено наступний порядок спілкування позивача з сином: у вихідні дні місяця (субота та неділя) через тиждень та у святкові дні (Новий рік, Різдво, Міжнародний жіночій день, Пасха (Великдень), День міжнародної солідарності трудящих, День перемоги над нацизмом у Другій світовій війні (День перемоги), Трійця, День Конституції України, День незалежності України, День захисника України) по черзі з 10.00 години до 17.00 години; для оздоровлення кожного року на 15 діб влітку та 10 діб взимку в період відпустки ОСОБА_1 .

Встановленим судом порядком спілкування позивача з дитиною не передбачено попереднє узгодження з матір`ю дитини часу їх зустрічей, тому суд не бере до уваги посилання позивача на ту обставину, що ОСОБА_3 навмисно не отримує його листи з проханням про побачення з дитиною, що на його думку, свідчить про перешкоджання з боку позивачки його спілкуванню з дитиною та невиконання рішення суду.

Судом встановлено, що між родинами позивача та відповідачки існує тривалий конфлікт та склалися неприязні стосунки з приводу участі у виховання дитини, про що свідчать неодноразові звернення до Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області, як позивачем та його батьками, так і відповідачкою та її матір`ю. За наслідками цих заяв правоохоронними органами проводились перевірки та не встановлено ознак кримінальних правопорушень (а.с.20-28, 42,65-70, 76-82).

Однак, суд зазначає, що в судовому засіданні позивачем не надано суду переконливих доказів того, що відповідачка перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною, оскільки більша частина звернень до органів поліції подана його матір`ю, ОСОБА_2 , яка є бабусею неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тому неможливо стверджувати про те, що відповідачка перешкоджає саме позивачу у спілкуванні з дитиною. Більш того, як пояснив позивач у судовому засіданні, він не завжди має можливість забирати сина в дні, які визначені судовим рішенням, оскільки є військовослужбовцем, тому дитину забирає його мати або батько. Відповідачка та свідок ОСОБА_4 також у судовому засіданні підтвердили цей факт.

Позивачем також надані світлини, які засвідчують факт перебування позивача на відпочинку з дитиною влітку 2018 року та влітку 2019 року, що свідчить про відсутність перешкод з боку матері у вихованні дитини (а.с.160).

Як вбачається з нотаріально засвідченої заяви, ОСОБА_1 , батько малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 надав своїй матері, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 дозвіл на те, щоб вона забирала його малолітнього сина на час спілкування у рамках виконання рішень Краматорського міського суду та Апеляційного суду Донецької області про участь у вихованні дитини (а.с.19). Однак, рішенням Апеляційного суду Донецької області від 09.11.2017 року саме батьку - ОСОБА_1 визначено спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Передоручення батьком своїх прав на побачення з дитиною та участь у її вихованні, не передбачено діючим законодавством.

Щодо доводів позивача про те, що мати відповідачки, ОСОБА_4 , вчиняє відносно його сина насильство, б`є дитину, суд вважає їх необґрунтованими, оскільки вони не підтверджуються жодним доказом та взагалі не стосуються предмету спору. Крім того, рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 06 лютого 2020 року, залишеному без змін постановою Донецького апеляційного суду від 28.04.2020 року було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , Орган опіки та піклування виконавчого комітету Краматорської міської ради про видачу обмежувального припису (а.с.71-76).

Суд не бере до уваги доводи позивача про те, що ОСОБА_3 неналежним чином піклується про стан здоров`я дитини, внаслідок чого у дитини є хвороби, які загрожують його життю та він потребує медичної допомоги, оскільки вказане питання не стосується предмету спору, яким по суті позовних вимог, є невиконання рішення суду про встановлення порядку спілкування з дитиною.

Крім того, суд зазначає, що 03.07.2018 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», який набрав чинності 28.08.2018. Закон України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) доповнено статтею 64-1 , якою встановлюється порядок виконання рішень про встановлення побачення з дитиною або усунення перешкод у побаченні. Крім того відповідні зміни внесено до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції від 02.04.2012 № 512/5 в редакції наказу Міністерства юстиції від 02.08.2018 № 2522/5 (пункти 5-11 Розділу IX).

Відповідно до ст.64-1 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею.

Рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому статтею 63 цього Закону.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

У судовому засіданні встановлено, що позивач не звертався до органів Державної виконавчої служби з приводу примусового виконання рішення Апеляційного суду Донецької області від 09.11.2017 року.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Оскільки позивач відповідно звільнений від сплати судового збору, відповідно до ч.7 ст.141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 12-13, 76 -79, 81,141, 259, 263 - 265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування Краматорської міської ради, про усунення перешкод у вихованні дитини - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд Донецької області.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 .

Третя особа: Орган опіки та піклування Краматорської міської ради, юридична адреса Донецька область, м.Краматорськ, пл.Миру, 2.

Повний текст рішення суду виготовлений 26.11.2020 року.

Суддя Краматорського міського суду О. Ю. Кравченко