КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/3095/19
Провадження № 2/488/340/20
УХВАЛА

Іменем України

30.04.2020 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Лазаревої Г.М.,

при секретарі Криницької Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Відкритого акціонерного товариства Комерційний банк «Надра», третя особа Інгульський відділ державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про звільнення майна з під арешту,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року позивачка звернулася до суду з позовом про зняття арешту її нерухомого майна, накладеного постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 29.09.2010 року у виконавчому провадженні №21983738, реєстраційний номер обтяження 10381767; тип обтяження невизначене майно, все нерухоме майно, зареєстрованого 19.10.2010 року а № 10381767 реєстратором Миколаївська філія державного підприємства «Інформаційний центр» МЮУ.

Посилалась на те, що 13.12.2006 року між її колишнім чоловіком - відповідачем ОСОБА_2 та ВАТ КБ «Надра» було укладено кредитний договір №008/12/2006/840-К642 строком до 12.12.2012 року. В забезпечення повернення кредиту між нею та банком 13.12.2006 року було укладено договір поруки, згідно якого вона зобов`язалася солідарно відповідати перед банком за невиконання зобов`язань боржником. Зобов`язання за кредитним договором не були виконані, банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості і рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.06.2010 року з неї та ОСОБА_2 солідарно було стягнуто 93998,20 грн. на користь ВАТ КБ «Надр». На підставі постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-3041/2010, виданого 10.09.2010 року Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з неї на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості у розмірі 93998 грн. 20 коп., 29.09.2010 року винесеної державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, було відкрито виконавче провадження №21983738 та накладено арешт на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 10381767. 25.04.2013 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження».

Вважає, що накладений арешт підлягає скасуванню, оскільки накладений на неї без достатньої ідентифікації, а саме: вказано невірний номер платника податків НОМЕР_1 , а на її номер НОМЕР_2 . Накладений арешт перешкоджає реалізації її права власності, оскільки вона не може вступити в спадщину на нерухоме майно. При цьому посилається на інформацію з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.12.2018 року.

Від третьої особи - Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшли заперечення проти позову, відповідно до яких третя особа заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Зазначає, що згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 21983738 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3041/2010 виданого 10.09.2010 року Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості у розмірі 93998,20 грн. 29 вересня 2010 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на все майно боржника. 25 квітня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу по п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно акту № 1 про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 13.02.2017 року, виконавчі провадження, завершені в 2013 році, були знищені у зв`язку з закінченням строків їх зберігання. Підстави для зняття арешту з майна боржника, передбачені ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», відсутні.

Дослідивши надані докази, суд встановив.

Позивач ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні № 21983738, відкритим постановою від 29.09.2010 року, винесеною державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції на підставі виконавчого листа № 2-3041/2010, виданого 10.09.2010 року Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з неї на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості у розмірі 93998 грн. 20 коп. Одночасно було накладено арешт на все майно боржника.

25 квітня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу по п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно акту № 1 про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 13.02.2017 року, виконавчі провадження, завершені в 2013 році, були знищені у зв`язку з закінченням строків їх зберігання.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У пунктах 1, 5 постанови Пленуму ВССУ від 03.06.2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. На рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства.

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

У зв`язку із цим боржник не може пред`являти такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання.

У разі пред`явлення до суду такого позову в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК, а, помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 205 ЦПК.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про закриття провадження у справі з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Керуючсь ст. 255 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Відкритого акціонерного товариства Комерційний банк «Надра», третя особа Інгульський відділ державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про звільнення майна з під арешту.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, зазначений строк обчислюється з дня вручення їй відповідної ухвали суду.

У відповідності до п. 15.5 Розділу 13 в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Г.М. Лазарева