ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Дряниці Ю.В.,

суддів: Абрамова П.С., Кривчун Т.О.,

секретаря Ткаченко Т.І.,

за участі адвоката Тіторенка І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрсиббанк» на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 24 жовтня 2019 року за поданням приватного виконавця виконавчого округуміста Києва Крайчинського Сергія Станіславовича про звернення стягнення на нерухоме майно, заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Укрсиббанк», ОСОБА_1 ,-

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Крайчинський Сергій Станіславович звернувся до суду із поданням про звернення стягнення на нерухоме майно.

Вказав, що 21 серпня 2019 року відкрито виконавче провадження №59855182 з примусового виконання виконавчого листа Октябрського районного суду м.Полтави від 04.05.2016 року по справі №554/1211/15-ц про стягнення на користь АТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в солідарному порядку, суму боргу за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 05.09.2008 року в розмірі 391 669,70 доларів США; та пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та процентам в розмірі 73 166,60 грн., та судовий збір по 1827,00 грн. з кожного. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним Договором між ОСОБА_1 та АТ «УкрСиббанк» укладено Договір іпотеки, згідно з яким передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

Заявник вказав, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03 квітня 2015 року, виданого Реєстраційною службою Головного управління Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зареєстрованого за номером 35873827, квартира № 49 за вказаною адресою зареєстрована за ОСОБА_1 , як нежитлове приміщення.

28 квітня 2014 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 укладено Договір іпотеки приміщення АДРЕСА_1 .

У рішенні Печерського районного суду м. Києва від 24.11.2016 року, яке набрало законної сили встановлено, що договір іпотеки, укладений 28.04.2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є нікчемним, а тому визнання його недійсним законом не вимагається. Цим же рішенням суду встановлено, що перебудова квартири АДРЕСА_1 в нежитлове приміщення не припиняє дію іпотеки AT«УкрСиббанк» і Договором іпотеки від 05.09.2008 року гарантовано право банку на дію іпотеки у разі реконструкційних робіт.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 24 жовтня 2019 року у задоволенні подання відмовлено.

Ухвалу оскаржив стягувач у виконавчому провадженні Акціонерне товариство «Укрсиббанк», яке в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу і постановити нову, якою задовольнити скаргу. Вважає, що правочини, пов`язані із відчуженням майна слід вважати нікчемними, оскільки вони були укладені без згоди пріоритетного іпотекодержателя ПАТ «Укрсиббанк».

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, з підстав, передбачених ст. 376 ч. 1 п. 3, 4 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що21.08.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва, відкрито виконавче провадження №59855182 з примусового виконання виконавчого листа Октябрського районного суду м. Полтави від 04.05.2016 по справі №554/1211/15-ц про стягнення на користь АТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в солідарному порядку, суми боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 05.09.2008 року в розмірі 391 669,70 доларів США; та пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та процентам в розмірі 73 166,60 грн., судовий збір по 1827,00 грн. з кожного. В заяві про відкриття виконавчого провадження банком повідомлено, що в забезпечення виконання зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 05.09.2008 року, між ОСОБА_1 - (іпотекодавець) та АТ «УкрСиббанк» - (іпотекодержатель) укладено Договір іпотеки, згідно з яким передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до Витягу №175468450 від 29.07.2019 року наявний запис про право власності реєстраційний номер майна: 00, об`єкт нерухомого майна: нежитлове приміщення, адреса: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності: 32587357, дата державної реєстрації: 29.07.2019 року, підстава виникнення власності: договір купівлі - продажу, серія та номер: 810,

виданий 29.07.2019 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гречана Р.Т. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 47988673 від 29.07.2019 року, форма власності: приватна, власник: ОСОБА_4 .

Відмовляючи у задоволенні подання суд першої інстанції виходив з того, що для звернення стягнення на приміщення приватний виконавець зобов`язаний довести, що боржник фактично є володільцем майна. При цьому вказав, що в матеріалах подання відсутні будь-які докази, що підтверджують наявність у володінні боржника зазначеного майна.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду, з огляду на наступне.

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Відповідно до ч. 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно

Згідно ч. 1 ст. 53 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Зазначені особи зобов`язані подати на запит виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває у них, та майно чи кошти, які вони повинні передати боржнику.

Відповідно до ч.ч. 4 та 7 статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

За положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

Нормами статей 37, 38 цього Закону також передбачено право сторін договору іпотеки визначати інші позасудові способи задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що передбачений розділом V Закону України «Про іпотеку» та Законом України «Про виконавче провадження» спеціальний примусовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення вимог іпотекодержателя, застосовується за умови ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки або вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Водночас, якщо виконавчі дії вчиняються на підставі судового рішення про стягнення заборгованості та за відсутності судового рішення або виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, то вони регулюються загальними нормами Закону України «Про виконавче провадження», а не нормами спеціального Закону України «Про іпотеку».

Так, державний виконавець у своєму поданні порушує питання про звернення стягнення на приміщення АДРЕСА_1 , яке не зареєстроване у встановленому законодавством порядку за боржником ОСОБА_1 .

За змістом ч. 10 ст. 440 ЦПК України судом вирішується питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку.

З матеріалів справи вбачається, що 05.09.2008 між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого згідно Статуту ПАТ «УкрСиббанк», є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі 480 000 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 05.09.2008 між тими ж сторонами було укладено договір іпотеки, посвідчений 05.09.2008 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лосєвим В.В. за реєстровим №2486.

Згідно умов договору іпотеки ОСОБА_1 передано в іпотеку ПАТ «УкрСиббанк» належну йому на праві власності трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

25.12.2014 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, 28.04.2015 між тими ж особами було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. за реєстровим №614. Відповідно до умов вказаного договору іпотеки ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 в іпотеку трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.04.2015, виданого Реєстраційною службою Головного управління Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зареєстрованого за реєстровим №35873827 квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 як нежитлове приміщення.

Статтею 13 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що предмет іпотеки може бути переданий в наступну іпотеку за згодою попередніх іпотекодержателів, якщо інше не встановлено попереднім іпотечним договором. Попередня іпотека має вищий пріоритет над наступними іпотеками.

Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Договір іпотеки від 28.04.2015 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладений без згоди пріоритетного іпотекодержателя - ПАТ УкрСиббанк», а тому вказаний правочин є нікчемним.

Вказані обставини, зокрема, встановлені заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року, а також постановою Київського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року, а тому не підлягають доказування, згідно до положень ч. 4 ст. 82 ЦК України.

Таким чином, беручи до уваги встановлений факт нікчемності договору іпотеки від 28.04.2015 р., колегія суддів приходить до висновку, що подальші правочини, що були вчинені на його підставі слід вважати такими, що не мають юридичних наслідків.

Отже, приміщення АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 і не зареєстроване за ним у встановленому законом порядку.

Враховуючи, що судове рішення боржником не виконане, а приватний виконавець, у свою чергу, зобов`язаний вживати всіх можливих заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» для виконання рішення суду, наявні підстави для задоволення подання останнього.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про скасування оскаржуваного судового рішення і ухвалення нового, яким подання приватного виконавця слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376 ч. 1 п. 3, 4, 381, 384 ЦПК України, апеляційній суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсиббанк» на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 24 жовтня 2019 року задовольнити.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 24 жовтня 2019 року скасувати.

Постановити нову, якою подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Крайчинського Сергія Станіславовича про звернення стягнення на нерухоме майно, заінтересовані особи: Акціонерного товариства «Укрсиббанк», ОСОБА_1 задовольнити.

Надати дозвіл приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Крайчинському Сергію Станіславовичу звернути стягнення на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , що є предметом іпотеки згідно Договору від 05.09.2008 року, зареєстрованого за № 2490 та укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним Товариством «УкрСиббанк» у межах виконавчого провадження № 59855182 з примусового виконання виконавчого листа Октябрського районного суду м.Полтави від 04.05.2016 року по справі №554/1211/15-ц про стягнення на користь АТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в солідарному порядку, суму боргу за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 05.09.2008 року в розмірі 391 669,70 доларів США; та пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та процентам в розмірі 73 166,60 грн., та судовий збір по 1827,00 грн. з кожного.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач /підпис/ Ю. В. Дряниця

Судді: /підпис/ Л. І. Пилипчук

/підпис/ О. В. Чумак

Згідно з оригіналом:

Суддя Полтавського апеляційного суду Ю. В. Дряниця