Справа № 649/971/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2020 року Великолепетиський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого Мамаєв В.А.

за участю секретаря судового засідання Погорілої О.С.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Велика Лепетиха цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності, мотивуючи свої вимоги наступним. 19 листопада 2003 р. позивач уклав з ОСОБА_2 письмовий договір купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_2 продав позивачу, а позивач купив у ОСОБА_2 за 17000 грн. громадський будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 77,1 кв.м., до складу якого входять: літ. А - будівля гаража загальною площею 77,1 кв.м. та літ. І - вимощення, що розташований в АДРЕСА_1 . Цього ж дня ОСОБА_2 передав позивачу правовстановлюючий документ та ключі від гаражу. Вказане нежитлове приміщення належало ОСОБА_2 на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу від 26.09.2000 року, нотаріально посвідченого державним нотаріусом Великолепетиської державної нотаріальної контори Ващенко А.М. 26.09.2000 року і зареєстровано в реєстрі за № 1548. Відповідач відповідно до ст. 225 ЦК України від 18.07.1963 року № 1540-VI. як власник, мав право продажу нежитлової будівлі. Відповідно до ст. 224 ЦК України від 18.07.1963 року № 1540-VI, який був чинним на момент укладення договору купівлі-продажу від 19.11.2003 року, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 44 ЦК України від 18.07.1963 року № 1540-VI вказаний договір повинен був бути укладений лише в письмовій формі, нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення чинне на той час законодавство не вимагало. Відповідно до ч. 1 ст. 128 ЦК України від 18.07.1963 року № 1540-VI право власності у набувача майна за договором виникало з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Тому відповідно до ст. 128 ЦК України від 18.07.1963 року № 1540-VI позивач став власником нежитлової будівлі гаража з моменту передачі нерухомого майна, тобто з 19.11.2003 року. Відповідно до рішення Великолепетиської селищної ради від 20.11.2015 року № «Про перейменування вулиць, провулків, парків, площі та демонтажу пам`ятників ти пам`ятних знаків, що несуть символіку комуністичного тоталітарного режиму в смт. Велика Лепетиха АДРЕСА_1 перейменували на АДРЕСА_1 . Згідно технічного паспорту на громадський будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , до складу входять: літ. А - будівля гаража загальною площею 77,1 кв.м. та літ. І - вимощення. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який набрав чинності з 01.01.2004 року, обов`язковій державній реєстрації підлягає право власності на нерухоме майно. Але коли позивач звернувся до реєстратора, щоб зареєструвати своє право власності на житлову будівлю, то йому пояснили, що необхідне рішення суду на підтвердження права власності, яке до цього часу ще не зареєстроване. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 319, 321 ЦК України, які є чинними на теперішній час, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржується або не визнається іншою особою. Позивач просить визнати за ОСОБА_1 право власності на нежитлову будівлю - громадський будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 77,1 кв.м., до складу якого входять: літ. А - будівля гаража загальною площею 77,1 кв.м. та літ. І - вимощення, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, але у позові просить розглядати справу у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, але надав письмову заяву, в якій позов визнав та просить суд розглядати справу у його відсутність.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

19.11.2003 року сторони уклали договір купівлі-продажу, згідно якого позивач купив у відповідача громадський будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 77,1 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане нежитлове приміщення належало ОСОБА_2 на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу від 26.09.2000 року, нотаріально посвідченого державним нотаріусом Великолепетиської державної нотаріальної контори Ващенко А.М. 26.09.2000 року і зареєстровано в реєстрі за № 1548.

Відповідно до п. 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності 01.01.2004 року, даний ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

З матеріалів справи вбачається, що дані правовідносини між сторонами виникли 19.11.2003 року, тобто до набрання чинності ЦК України, який набрав чинності 01.01.2004 року, а тому до них потрібно застосовувати норми матеріального права, які діяли до набрання чинності цим кодексом, а саме ЦК України від від 18.07.1963 року № 1540-VI.

Відповідач відповідно до ст. 225 ЦК України від 18.07.1963 року № 1540-VI, як власник майна мав право продажу нежитлової будівлі.

Відповідно до ст. 44 ЦК України від 18.07.1963 року № 1540-VI, який був чинним на момент укладення договору купівлі-продажу від 19.11.2003 року, вказаний договір повинен був бути укладений лише в письмовій формі. Нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення чинне на той час законодавство не вимагало.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 ЦК України від 18.07.1963 року № 1540-VIправо власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Тому позивач став власником нерухомого майна з моменту передачі нежитлового приміщення відповідно до ст. 128 ЦК України в редакції 1963 року, тобто з 19.11.2003 року.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який набрав чинності 01.01.2004 року (надалі Закон № 1952-ІV) обов`язковій державній реєстрації підлягає право власності на нерухоме майно.

Відповідно до рішення Великолепетиської селищної ради від 20.11.2015 року № «Про перейменування вулиць, провулків, парків, площі та демонтажу пам`ятників ти пам`ятних знаків, що несуть символіку комуністичного тоталітарного режиму в смт. Велика Лепетиха АДРЕСА_1 перейменували на АДРЕСА_1 .

Згідно технічного паспорту на громадський будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , до складу входять: літ. А - будівля гаража загальною площею 77,1 кв.м. та літ. І - вимощення.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права і обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржується або не визнається інше особою.

Враховуючи, що ОСОБА_1 з 19.11.2003 року являється власником нежитлової будівлі - громадського будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 19.11.2003 року, та визнано відповідачем, але не може зареєструвати своє право власності, то суд відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 44-46, 128 ЦК України від 18.07.1963 року № 1540-VI, ст. 4 Закон № 1952-IV, вважає можливим визнати за позивачем право власності на нежитлову будівлю - громадський будинок з господарськими будівлями та спорудами, а тому позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

На підставі ст. 41 Конституції України, ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", ст.ст. 44, 45, 128 ЦК України від 18.07.1963 року № 1540-VI, керуючись ст.ст. 12, 81, 206, 223, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на нежитлову будівлю - громадський будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 77,1 кв.м., до складу якого входять: літ. А - будівля гаража загальною площею 77,1 кв.м. та літ. І - вимощення, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повне найменування сторін:

1. Позивач - ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 .

2. Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_3 .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Херсонського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий підпис