КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/3103/20
УХВАЛА

26.06.2020 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Петренка В.С.

за участю секретаря Ратовської А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану до подання позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині покупця, визнання покупцем, переведення права та обов`язків покупця та визання права особистої приватної власності,

ВСТАНОВИВ:

24.06.2020 року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просить суд:

накласти арешт на домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 67,9 квадратних метри;

заборонити будь-яким суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 67,9 квадратних метри;

заборонити будь-яким особам вживати заходи щодо відчуження, передання в якості забезпечення виконання зобов`язань домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 67,9 квадратних метри.

В обґрунтування наданої заяви заявник посилається на те, що 29 червня 2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_2 купила домоволодіння АДРЕСА_1 , що в цілому складається з житлового будинку житловою площею 39,5 кв.м. та надвірних споруд: сараїв, вбиральні, навісів, огорожі, мостіння, розташованих на земельній ділянці площею 0,0418 га.

Фактичним покупцем домоволодіння за даним договором, як вказує заявник, є вона ОСОБА_1 .

Заявник зазначає, що вона є громадянкою Вірменії, приблизно з 1990 року вона зі своєю родиною почали проживати на території України, а приблизно з 1993 року в неї почала працювати домашньою робітницею громадянка України ОСОБА_2 , з якою у неї склалися дружні та довірчі відносини.

У 2006 році, як стверджує заявник, вона вирішила придбати власний будинок, а оскільки вона не була громадянкою України, то придбання нерухомого майна іноземцем створювало додаткові труднощі, у зв`язку з чим, порадившись з ОСОБА_2 , вона вирішила оформити право власності на придбаний будинок на ОСОБА_2 , яка запевнила її, що на першу вимогу вона здійснить відчуження даного домоволодіння на її користь.

Після нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, як вказує заявник, вона зі своєю родиною почала постійно проживати у придбаному будинку, проживаю там і зараз.

Заявник стверджує, що на теперішній час вона неодноразово зверталася до ОСОБА_2 з приводу відчуження даного домоволодіння на її користь, однак вона відмовляється це робити, у зв`язку з чим порушує її майнові права.

Як зазначає заявник, на даний час вона має намір звернутися до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині покупця, визнання покупцем, переведення прав та обов`язків покупця та визнання права особистої приватної власності, однак під час її розмов з ОСОБА_2 , вона їй повідомила, що якщо вона буде її турбувати з вказаного приводу, то вона продасть її будинок, або візьме кредит у банку і залишить її будинок в якості забезпечення виконання зобов`язання.

З урахуванням викладеного, вважаючи, що існує реальна загроза, що ОСОБА_2 після того як дізнається про існування позову продасть її будинок або візьме кредит у банку і залишить її будинок в якості забезпечення виконання зобов`язання, ОСОБА_1 звернулася до суду з відповідною заявою про забезпечення позову, яка подана до подання позовної заяви.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу заяву про забезпечення позову було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

Відповідно до п.1 ч.1 та ч.4 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається , зокрема, до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо. У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Суд, проаналізувавши матеріали заяви, вважає, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1, п.2 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб ; забороною вчиняти певні дії.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову./

Судом було самостійно перевірено за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень щодо наявності судових справ відносно домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та встановлено наступне.

09.10.2013 року ОСОБА_2 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом та просила ухвалити рішення, яким усунути перешкоди у здійсненні права власності на нерухоме майно: домоволодіння АДРЕСА_1 з боку ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , та інших осіб, які знаходяться у вищезазначеному домоволодінні шляхом їх виселення з нього.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 травня 2014 року позов задоволено частково. Усунуто ОСОБА_2 перешкоди у користуванні будинком АДРЕСА_1 , шляхом виселення з нього ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . У іншій частині позов залишено без задоволення.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 08 січня 2015 року відмовлено ОСОБА_7 у перегляді заочного рішення.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 30.05.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилено. Рішення Київського районного суду м.Одеси від 29.05.2014р. по справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про усунення перешкод у здійсненні права власності залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 16 травня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_6 було залишено без задоволення. Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 30 травня 2016 року залишено без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 30.05.2016 року, яка постановою Верховного Суду від 16 травня 2018 року була залишена без змін, було встановлено, що ОСОБА_8 є власником домоволодіння АДРЕСА_1 , яке вона придбала на підставі договору купівлі-продажу від 29.06.2006p., посвідченим державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори, та зареєстроване в реєстрі за № 5-947.

В 2006р. на прохання відповідачів ОСОБА_9 дозволила їм тимчасово користуватись житловим приміщенням, яке вони не звільняють, не маючи правових підстав постійного користування ним.

Судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено, що інтереси позивача порушені, вона не має змоги користуватися та розпоряджатися належним їй майном за своїм розсудом, а доказів законності перебування у спірному житловому приміщенні (договору найму тощо) відповідачі суду не надали.

Крім того, розглядаючи спір, судами першої та апеляційної інстанцій враховано, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 31.10.2013 р. ОСОБА_10 зобов`язаний не перешкоджати відповідачам у користуванні будинком АДРЕСА_2 есі шляхом забезпечення вільного доступу до будинку та надання можливості проживання у будинку. Також вирішено питання щодо повороту виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10.04.2013 р. шляхом поновлення реєстрації ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, спір відносно домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , вже було вирішено судами, встановлено, що ОСОБА_8 є власником домоволодіння АДРЕСА_1 , яке вона придбала на підставі договору купівлі-продажу від 29.06.2006p., посвідченим державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори, та зареєстроване в реєстрі за № 5-947, та усунуто ОСОБА_2 перешкоди у користуванні будинком АДРЕСА_1 , шляхом виселення з нього ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Про вказані факти та наявність відповідних рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій ОСОБА_1 у заяві про забезпечення позову до подання позовної заяви не зазначила, відповідні рішення до заяви не надала.

Крім того, суд зазначає, що у 2015 році ОСОБА_1 вже зверталася до Київського районного суду м. Одеси з позовом про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу, який ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 18 січня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 12 вересня 2017 року, було залишено без розгляду, відповідно до ст. 207 ч.1 п.3 ЦПК України.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що вказані заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 67,9 кв.м.; заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 67,9 кв.м.; заборонити будь-яким особам вживати заходи щодо відчуження, передання в якості забезпечення виконання зобов`язань домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 67,9 кв.м., не є співмірними із заявленими у майбутньому позовними вимогами, істотним чином можуть порушувати права гарантовані Конституцією України та Законами України власника домоволодіння ОСОБА_2 , а тому, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану до подання позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині покупця, визнання покупцем, переведення права та обов`язків покупця та визання права особистої приватної власності відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м. Одеси протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки щодо апеляційного оскарження ухвали суду продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя Петренко В. С.