Провадження № 2/161/3964/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2020 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Черняка В.В., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

09 жовтня 2020 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - позивач, АТ «Ощадбанк») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач, ОСОБА_1 ) про стягнення заборгованості у розмірі 17 027,14 грн.

Свій позов мотивує тим, що 17 квітня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (наразі перейменоване в Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України») та відповідачем було укладено договір №323489 про відкриття та обслуговування рахунку і випуск платіжної картки. 25 листопада 2019 року відповідач подав заяву про встановлення кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 21 000,00 грн.

Станом на 01 жовтня 2020 року заборгованість відповідача за цієї кредитною лінією становить 17 027,14 грн., з яких: 14 347,86 грн. - основна сума боргу; 2 661,10 грн. - нарахованих процентів, 18,18 грн. - 3% річних.

З наведених підстав позивач просить суд стягнути з відповідача вищенаведену заборгованість.

Відповідач у письмові відзиві позовні вимоги не визнав та пояснив, що його скрутний матеріальний стан не дозволяє вчасно погасити заборгованість. Також посилається на те, що на його пенсійний рахунок був накладений арешт державним виконавцем під час примусового виконання постанови поліцейського про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17 квітня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (наразі перейменоване в Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України») та відповідачем було укладено договір №323489 про відкриття та обслуговування рахунку і випуск платіжної картки. 25 листопада 2019 року відповідач подав заяву про встановлення кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 21 000,00 грн (а.с.8-11).

Станом на 01 жовтня 2020 року заборгованість відповідача за цієї кредитною лінією становить 17 027,14 грн., з яких: 14 347,86 грн. - основна сума боргу; 2 661,10 грн. - нарахованих процентів, 18,18 грн. - 3% річних (а.с.5-7).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Пунктом 1 ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи вищевикладене, відповідач істотно порушив умови кредитного договору, ст. 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, а тому позовні вимоги в частині стягнення основної суми боргу у розмірі 14 347,86 грн. та процентів за користування кредитними коштами у розмірі 2 661,10 грн. є правомірними і їх слід задовольнити повністю.

При цьому суд відхиляє доводи відповідача про його важкий матеріальний стан, блокування його рахунку державним виконавцем та про накладення на нього адміністративних стягнення поліцейським, оскільки вказані обставини жодним чином не стосуються предмету спору та не звільняють його від виконання взяти на себе кредитних зобов`язань.

Що стосуються вимог про стягнення 3% річних у розмірі 18,18 грн., нарахованих відповідно до ст.625 ЦК України, суд зазначає таке.

У постановах Верховного Суду України від 12 листопада 2014 року №6-167цс14, від 22 жовтня 2014 року №6-127цс14, висловлена правова позиція, відповідно до якої кінцевим строком виконання кредитного зобов`язання у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку є строк дії відповідної картки.

З наданого позивачем розрахунку слідує, що платіжна картка, яка видана відповідачу діє до лютого 2024 року (а.с.5).

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що на відмінно від процентів за правомірне користування грошовими коштами, які передбачені для договорів позики у ст.1048 ЦК України, проценти визначені у ст.625 ЦК України нараховуються у разі неправомірного користування грошовими коштами, в тому числі у разі прострочення грошового зобов`язання із повернення всієї суми позики.

У розглядуваному випадку, якщо не брати до уваги факт звернення з цим позовом, до лютого 2024 року відповідач правомірно використовує чужі грошові кошти за кредитним договором, а лише з 01 березня 2024 року таке користування буде вважатися неправомірним, адже буде порушений строк виконання основного зобов`язання,. До цього моменту позивач має право нараховувати лише відсотки за правомірне використання чужих грошових коштів, як це передбачено ст.1048 ЦК України. З 01 березня 2024 року, у разі, якщо відповідач не поверне у строк встановлений договором всю суму позики, або позивач не скористається своїм правом на односторонню зміну строку виконання основного зобов`язання, як це передбачено ч.2 ст.1050 ЦК України, відносини між сторонами трансформуються із договірних в охоронні, а отже лише з цього моменту у позивача виникне право нараховувати три проценти річних, які передбачені у ст.625 ЦК України, як за неправомірне користування чужими грошовими коштами.

Також позивач зможе нараховувати 3% річних у разі використання ним права, передбаченого у ч.2 ст.1050 ЦК України, на дострокове стягнення всієї суми заборгованості, яким він, з огляду на умови договору та встановлення у ньому періодичних платежів у розмірі 5% від простроченої суми заборгованості, скористався шляхом пред`явлення даного позову, в якому він просить суд стягнути не поточну заборгованість відповідача, а саме всю заборгованість за кредитним договором. Одночасно з правом нараховувати відсотки, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України, позивач втрачає право нараховувати договірні відсотки, які передбачені ст.1048 ЦК України.

Таке правозастосування положень ст.625 ЦК України у системному зв`язку з положеннями ст.ст. 1048, 1050 ЦК України, відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду, яка наведена у пунктах 90-91 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, пункті 80 постанови від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11.

Отже відповідачем неправомірно нараховані позивачу 3% річних у розмірі 18,18 грн., адже право нараховувати такі відсотки у позивача до дня звернення до суду не настало, а тому суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині.

Оскільки суд задовольняє позовні вимоги частково в сумі 17 008,96 грн., тому з відповідача на користь позивача слід присудити у пропорційному розмірі судовий збір, що становить 2 099,76 грн. ((17 008,96? / 17 027,14) * 2 102,00)).

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 141, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути зіОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором в розмірі 17 008,96 грн. (сімнадцять тисяч вісім гривень дев`яносто шість копійок).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути зіОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» судові витрати у розмірі 2 099,76 грн. (дві тисячі дев`яносто дев`ять гривень сімдесят шість копійок).

Згідно зі статтями 273, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачем у справі є Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», м. Київ, вул. Госпітальна, 12-г, .

Відповідачем у справі є ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повне судове рішення складено та підписано 01 грудня 2020 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк