Провадження № 4-с/359/4/2020
Справа № 359/6235/18
У Х В А Л А

Іменем України

23 листопада 2020 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі

головую чого судді Муранової-Лесів І.В..

при секретарі Степаненко А.О.,

за участі заінтересованої особи - стягувача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі в режимі відео конференції з використанням власних технічних засобів та повною технічною фіксацією цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 на неправомірні дії та рішення заступника начальника Мостиського районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (до перейменування - Мостиського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області) Буриш Луції Альфонсівни, заінтересована особа - стягувач ОСОБА_1 , -

встановив:

18.09.2019 року до Бориспільського міськрайонного суду надійшла скарга ОСОБА_2 в особі представника скаржника-адвоката Воронко В.В., якою просить суд :

- поновити строк на оскарження дій і рішень заступника начальника Мостиського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Буриш Л.А.;

-визнати неправомірними дії заступника начальника Мостиського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Буриш Л.А. щодо включення до переліку видів доходів ОСОБА_2 при проведенні розрахунку заборгованості по аліментам грошових коштів отриманих від реалізації нерухомого майна в сумі 194 100,00 грн.;

- визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Мостиського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Буриш Л.А. від 11.03.2019 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника;

- зобов`язати заступника начальника Мостиського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Буриш Л.А. здійснити перерахунок заборгованості по аліментам ОСОБА_2 (а.с. 1-5 т.1).

В обґрунтування скарги зазначив, що на примусовому виконанні у Мостиському РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області перебуває виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 01.04.2018 і до дня досягнення дитиною повноліття. Зазначив, що станом на 14.02.2019, заборгованість по виконавчому документу про стягнення аліментів відсутня. Вказує, що приблизно в березні 2019 року, точної дати не пам`ятає, державний виконавець в телефонному режимі повідомила заявникові про перерахунок суми заборгованості за 2018 рік, у зв`язку з чим, необхідно погасити ще майже 50 000,00 грн. При цьому, жодних постанов боржнику не надавала, з новим розрахунком заборгованості не ознайомлювала. З метою уникнення сплати штрафних санкцій та скасування заходів примусового виконання, ОСОБА_2 здійснив погашення вказаної заборгованості по аліментам. Одночасно зазначив, що 03.09.2019 отримав позовні заяви ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину. Із додатків до позовної заяви заявникові стало відомо про постанову від 11.03.2019 про звернення стягнення на заробітну плату, стипендію та інші доходи боржника. Згідно оскаржуваної постанови, ОСОБА_2 07.03.2019 подав декларацію про доходи за 2018 рік, де зазначив в розділі інші доходи дохід від реалізації нерухомого майна в сумі 194 100,00 грн., 1/4 частина якого від доходу боржника становить 48525,00 грн. Державним виконавцем було повторно нараховано заборгованість по аліментам із врахуванням доходів від відчуження нерухомого майна. Вважає дії Державного виконавця по віднесенню доходів від продажу належного йому на праві приватної власності нерухомого майна до доходів з яких здійснюються відрахування аліментів протиправним, оскільки постановою КМУ від 26.02.1993 № 146 затверджено Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб. Так, у пункті 12 Переліку наведено види доходів, з яких утримання аліментів не провадиться, та даний пункт не містить дохід від продажу майна. За таких обставин, вважає протиправним включення до доходів ОСОБА_2 за 2018 рік грошових коштів, отриманих від продажу нерухомого майна для визначення заборгованості по аліментах в межах виконавчого провадження №58064066, а відтак, такі дії заступника начальника Мостиського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_5 слід визнати неправомірними. Як наслідок, заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 48 525,00 грн. нарахована безпідставно, а постанова заступника начальника Мостиського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Буриш Л.А. від 11.03.2019 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника підлягає скасуванню.

Обґрунтовуючи клопотання про поновлення пропущеного строку зазначив, що оскаржувану постанову від 11.03.2019 не отримував, про здійснення протиправного нарахування державним виконавцем заборгованості по аліментів із врахування отриманих ним грошових коштів від продажу власного нерухомого майна стало відомо лише 03.09.2019 із додатків до позовної заяви поданої ОСОБА_1 до Києво-Святошинського суду. Отже, дану скаргу подає протягом 10-ти днів від дня, коли довідався про порушення своїх прав. З цих підстав просив визнати причини поважними і захистити його права, шляхом поновлення строку на оскарження дій та рішення державного виконавця вчинених ним 11.03.2019.

Ухвалою судді від 19 вересня 2019 року скаргу призначено до судового розгляду (т.1 а.с.17). З змістом якої зазначено, що, враховуючи викладені в клопотанні про поновлення строку обставини та долучені докази, слід поновити заявнику строк для подання скарги.

24.10.2019 р. до суду надійшли заперечення заступника начальника Мостиського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Буриш Л.А. на скаргу ОСОБА_2 (т.1 а.с.43,44). Згідно заперечень зазначено, що 14.01.2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої направлено сторонам для відома. Стягувачем у заяві вказано, що боржник проходить військову службу в Управлінні Мостиського державного прикордонного загону, тому заступником начальника Мостиського РВ ДВС Буриш Л.А. 14.01.2019 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника, яку разом із копією виконавчого листа скеровано для стягнення із заробітної плати ОСОБА_2 , також нараховано заборгованість по аліментах починаючи з 01.04.2018 року по грудень 2018 року. Зазначають, що на вимогу державного виконавця від 28.02.2019 року боржником 07.03.2019 року подано декларацію про доходи та майно боржника за 2018 рік, у якій зазначено в графі: інші види доходів від відчуження нерухомого майна-194100 грн. У зв`язку з цим, було повторно нараховано заборгованість, виходячи з доходів за 2018 рік 1/4 частина доходу -в сумі 48525 грн., про що листом від 12.03.20219 року повідомлено стягувачку письмово та боржника в телефонному режимі. Також зазначають. що переважно вся кореспонденція направлялася ОСОБА_2 простою кореспонденцією або повідомлявся в телефонному режимі про винесення постанови чи наявність заборгованості, оскільки ОСОБА_2 проживає за адресою АДРЕСА_1 , яка є адресою прикордонної служби, а квартири де проживають військовослужбовці є відомчі (розміщені в двох п`ятиповерхових будинках), тому вся кореспонденція залишається в черговій частині, яка пізніше поділяється адресатам, що значно порушує строки пересилки кореспонденції, а оскільки державний виконавець зобов`язаний вживати заходів щодо примусового виконання рішення, упереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, по згоді боржника ОСОБА_2 повідомлялося в телефонному режимі про наявність заборгованості чи винесення у виконавчому провадженні постанов. 11.03.2019 року в Управління прикордонного загону державним виконавцем було направлено, рекомендованою поштою, постанову про стягнення із заробітної плати ОСОБА_2 аліменти в розмірі ј частини та заборгованість в сумі 48525 грн. із зазначенням стягнення 50% від заробітної плати: 25% - поточні аліменти та 25% - на погашення заборгованості. Боржником повністю було погашено дану заборгованість, а саме: частково стягнуто із заробітної плати, решту 35000 грн. сплачено ОСОБА_2 самостійно. Враховуючи зазначене, просили відмовити в задоволенні скарги боржника ОСОБА_2 , оскільки заборгованість у сумі 48525 грн. стягнуто із доходів боржника (вказаних у декларації про доходи) за період з 01.04.2018р. по грудень 2018року.

04.11.2019 р. до суду надійшли клопотання стягувача ОСОБА_1 про витребування доказів та про допит свідків.

Ухвалою суду від 04 листопада 2019 року, відображеною у протоколі судового засідання, у задоволенні клопотання про допит свідків - відмовлено (а.с.101 т.1).

Ухвалою суду від 04.11.2019р. клопотання стягувача ОСОБА_1 про витребування письмових доказів - задоволено частково. Витребувано у Мостиського районного відділу належним чином завірені копії:- матеріалів виконавчого провадження №58064066;- Журналу вихідної кореспонденції, сформованого Автоматизованою системою виконавчого провадження, щодо направлення на ім`я ОСОБА_2 документів виконавчого провадження №58064066, починаючи з 11.03.2019 року;- реєстру згрупованих поштових відправлень на ім`я ОСОБА_2 , (адреса АДРЕСА_1 ) в рамках виконавчого провадження №58064066, починаючи з 11.03.2019 року, із зазначенням штрихового кодового ідентифікатора;- повідомлень про вручення поштових відправлень на ім`я ОСОБА_2 адреса АДРЕСА_1 ) в рамках виконавчого провадження №58064066, починаючи з 11.03.2019 року. Витребувати у Мостиського прикордонного загону інформацію про дату реєстрації (вручення) кореспонденції на ім`я ОСОБА_2 з Мостиського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, починаючи з 11.03.2019 року.( а.с.103,104, 108 -110 т.1).

29.01.2020 р. до на електронну пошту суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід судді (а.с.197-203 т.1).

Ухвалою судді від 30 січня 2020 року (а.с.210-214т.1) визнано відвід, заявлений стягувачем ОСОБА_1 судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області Мурановій-Лесів І.В. - необґрунтованим, передано справу до канцелярії Бориспільського міськрайонного суду для визначення судді для вирішення питання про відвід судді в порядку, визначеному ст..33 ЦПК України.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2020 року в іншому складі суду у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді відмовлено (т.1 ст. 234,235).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06.05.2020 відмовлено в задоволенні заяви про поновлення строку. Скаргу залишено без розгляду (т.2 а.с.196-201).

Постановою Київського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2020 року скасовано з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду (т.2 а.с.247-249). Постановою суду апеляційної інстанції звернуто увагу, що ухвалою суду від 19.09.2019 вирішено питання про поновлення строку на подачу скарги та призначено справу до судового розгляду. Суд виходив з того, що викладені у клопотанні про поновлення строку обставини, та долучені докази дають підстави для поновлення пропущеного строку на оскарження дій державного виконавця. Ні статтею 127, ні статтею 449 ЦПК України не передбачено повторне вирішення судом клопотання про поновлення строку, якщо таке клопотання розглянуте і за наслідками розгляду поновлено пропущений строк чи відмовлено у його поновленні. Ухвала суду від 19.09.2019, якою заявнику поновлено строк на подачу скарги не скасована і є чинною. Відтак винесення судом протилежної за змістом ухвали про відмову у поновленні строку та відповідно залишення скарги без розгляду суперечить як ст. 127, 449 ЦПК України, так і загальним засадам цивільного судочинства, зокрема, щодо обов`язковості судового рішення.

Також зазначено, що поновивши строк на подачу скарги суд за наслідками розгляду справи повинен був ухвали одне із рішень, визначених у статті 451 ЦПК України, та не мав право повторно розглядати клопотання, за наслідками розгляду якого уже прийнято судове рішення (т.2 а.с.247-249).

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 30 вересня 2020 року скаргу призначено до судового розгляду на 23 листопада 2020 року (т.3 а.с.2)

У судовому засіданні заявник ОСОБА_2 та його представник адвокат Воронко В.В. скаргу підтримали з наведених у скарзі підстав.

Заступник начальника Мостиського районного відділу Державної виконавчої служби Буриш Л.А. у судове засідання не з`явилася, була повідомлена належним чином. Згідно з раніше направленим до суду листом (т.2 а.с.1) просила відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_2 , оскільки заборгованість в сумі 48525 грн. стягнуто з доходів боржника (вказаних у декларації про доходи) за період з 01.04.2018 по грудень 2018 року, а також розглядати справу без участі представника Мостиського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області. Інших заяв та клопотань від державного виконавця та відділу державної виконавчої служби не надійшло.

Заінтересована особа-стягувач ОСОБА_1 , яка брала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів, просила суд у задоволенні скарги відмовити, підтвердила направлені до суду письмові пояснення по суті скарги (т.3 а.с.23), за змістом яких у задоволенні скарги просить відмовити. Зокрема, вказує, що нарахування аліментів з отриманих доходів, у тому числі з реалізації нерухомого майна, відповідає нормам діючого законодавства України та по суті узгоджується з Переліком видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, який не є вичерпним. Та звертає увагу, що зазначені положення ґрунтуються на висновках Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 05 вересня 2019 року по справі №760/4569/18-ц, де серед іншого зазначено, що звуження змісту норм закону за допомогою положень підзаконних нормативно-правових актів є неприпустимим. Також звертає увагу на роз`яснення Міністерства юстиції України надані їй листом за вих. №1640/15-4164/20.4.2 від 27.03.2019 року, що доходи від продажу нерухомого майна є доходами громадянина. що повинні враховуватися при визначенні виконавцем суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу). Зазначає, що нею неодноразово направлялись скарги на бездіяльність державного виконавця з метою уникнення порушення норм чинного законодавства з боку державного виконавця ОСОБА_5 в рамках виконавчого провадження №58064066, та з численних листів за результатами перевірки дій державного виконавця їй повідомлено, що дії державного виконавця ОСОБА_5 не суперечать вимогам статей Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень. Також, вказує, матеріалами справи підтверджується направлення державним виконавцем Буриш Л.А. оскаржуваної постанови рекомендованими листами на три адреси (стягувачу, боржнику, і за місцем роботи останнього) та отримання скаржником зазначеної постанови 14 березня 2019 року, а тому перебіг процесуального строку почався з наступного дня та закінчується 25.08.2019 року, проте, зі скаргою на дії державного виконавця, заявник звернувся 12.09.2019 року.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши додані до скарги, а також учасниками справи документи, копію витребуваного судом виконавчого провадження №58064066, матеріали цивільної справи № 359/6235/18 (провадження), дійшов наступних висновків.

Встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14.11.2018 року у справі № 359/6235/18 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 01 квітня 2018 року, до дня досягнення дитиною повноліття (а.с.28-30 ц.с. № 2/359/2318/2018, 359/6235/18).

Заступником начальника Мостиського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Буриш Л.А. 14.01.2019 р. за заявою ОСОБА_7 відкрито виконавче провадження № /58064066 щодо примусового виконання зазначеного рішення суду, та направлено постанову про відкриття виконавчого провадження сторонам виконавчого провадження (т.2 а.с. 16.17).

В цей же день, 14.01.2019 року заступником начальника Мостиського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_2 , яку також було направлено учасникам виконавчого провадження (т.2 а.с. 22-24).

Також встановлено, що на вимогу державного виконавця 07.03.2019 року боржником ОСОБА_2 подано декларацію про доходи та майно боржника фізичної особи (в межах виконавчого провадження №58064066), у пункті 8 Розділу II якої боржник зазначив відомості про отримання доходу від відчуження нерухомого майна в сумі 194100 гривень (т.2 а.с.44-50).

11.03.2019 року заступником начальника Мостиського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (т.2 а.с.52-53).

Постанова обґрунтована тим, що боржником подано декларацію про доходи за 2018 рік, де зазначено дохід від реалізації нерухомого майна в сумі 194100 грн., отже 1/4 частка від доходу боржника становить 48525грн. Тому направляється постанова про стягнення із заробітної плати ОСОБА_2 : 25% заробітної плати поточні аліменти на утримання дитини та 25 % на погашення заборгованості в користь ОСОБА_7 ..

Оскаржуваною постановою виконавець, зокрема, постановила: звернути стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 , що отримує дохід у Мостиському правлінню прикордонного загону, за адресою: АДРЕСА_1; здійснювати відрахування із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства на користь стягувача за вказаними реквізитами у розмірі 50% до виплати загальної суми боргу 48525 грн. Після погашення вказаної заборгованості стягнення проводити по ј частині заробітної плати ОСОБА_2 (т.2 а.с.52-53).

Листом від 11 березня 2019 року №3307 на виконання вимог статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» заступник начальника ДВС направила для відома та виконання постанову від 11.03.2019 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника на адресу проживання стягувача, за місцем реєстрації боржника та за місцем роботи боржника (т.2 а.с.51).

У листі Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Прикордонної служби України від 04 грудня 2019 року за №44/8420 (т.1 а.с.138) на виконання ухвали суду повідомлено, що 14 березня 2019 року, рекомендованим листом через АТ «Укрпошта» на адресу Мостиського прикордонного загону надійшов лист від Мостиського управління юстиції у Львівській області від 11.03.2019 №3307 «Про направлення для виконання та до відома «Постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника» від 11.03.2019 ВП №58064066. Інформація зазначена в листі була прийнята до виконання. Протягом січня-листопада 2019 року було утримано з ОСОБА_8 кошти у сумі 51535 грн. 24 коп. Окрім того, ним (гр.. ОСОБА_2 ) було сплачено готівкою 06.02.2019 заборгованість по аліментах в сумі 28 тис.грн. Інформацією про отримання чи не отримання гр.. ОСОБА_2 зазначеного листа та постанови Мостиський прикордонний загін не володіє.

З матеріалів виконавчого провадження ВП №58064066, копія якого витребувана судом та долучена до матеріалів даної цивільної справи, встановлено, що вищезазначена заборгованість по аліментах в сумі 48525 грн., нарахована державним виконавцем із доходу від відчуження майна, була сплачена заявником - боржником ОСОБА_2 шляхом перерахування на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа №2/359/2318/2018, виданого 27.12.2018, а саме: 35000 грн. сплачені 11.04.2019, 7593,76грн. - 14.06.2019 та 5060грн. - 27.06.2019. Що підтверджується відповідними розпорядженнями державного виконавця та платіжними дорученнями про перерахування коштів стягувачу, листами - повідомленнями Мостиського РВДВС Головному бухгалтеру - начальнику фінансово-економічного відділу Мостиського прикордонного загону про погашення заборгованості та квитанцією Приватбанку від 27.06.2019 на суму 5060грн. (т.2 а.с.85,86,91,106,107,109, 110,111,112).

Заявник ОСОБА_2 не погоджується з діями державного виконавця - заступника начальника Мостиського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Буриш Л.А., щодо включення до переліку видів його доходів при проведенні розрахунку заборгованості по аліментам грошових коштів отриманих від реалізації нерухомого майна в сумі 194100,00грн., а також вважає протиправною винесену державним виконавцем вищевказану постанову від 11.03.2019 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Та просить зобов`язати заступника начальника Мостиського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Буриш Л.А. здійснити перерахунок заборгованості по аліментам ОСОБА_2 (т.1 а.с. 1-5).

Відповідно до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У відповідності до ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду:

а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи;

б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Встановлено, що з урахуванням викладених у скарзі обставин про те, що оскаржувану постанову боржник ОСОБА_2 отримав 03.09.2019 року, суд ухвалою від 19 вересня 2019 року про призначення справи до судового розгляду поновив заявнику строк для подання скарги, на що було звернуто увагу в Постанові Київського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року (т.1 а.с.17, т.2 а.с. 247-249).

Відповідно до вимог ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За результатами судового розгляду встановлено, що заявник - боржник у виконавчому провадженні ОСОБА_2 не погоджується з нарахуванням державним виконавцем заборгованості за аліментами у зв`язку з включенням до переліку видів його доходів при проведенні розрахунку заборгованості по аліментам грошових коштів, отриманих ним від реалізації нерухомого майна (квартири) в сумі 194100,00 грн..

Суд вважає доводи скарги обґрунтованими, оскільки такі діє державного виконавця не відповідають вимогам чинного законодавства та грубо порушують права заявника.

Суд звертає увагу, що відповідно до вимог ч.1 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад:

1) верховенства права;

2) обов`язковості виконання рішень;

3) законності;

4) диспозитивності;

5) справедливості, неупередженості та об`єктивності;

6) гласності та відкритості виконавчого провадження;

7) розумності строків виконавчого провадження;

8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;

9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

За змістом ч.1 ст.18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Водночас, відповідно до обов`язків, визначених п.1 ч.2 цієї статті, виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Так, згідно з вимогами ч.1 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом.

Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Згідно з вимогами ч.3 цієї статті в изначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Відповідно до ч.4 вказаної статті виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті.

Відповідно до вимог ч.6 цієї статті, у разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця.

Якщо стягнути аліменти в зазначеному розмірі неможливо, підприємство, установа, організація, фізична особа - підприємець, фізична особа, які проводили відрахування, нараховують боржнику заборгованість із сплати аліментів.

Крім того, слід зазначити, що в силу вимог ч.8 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

З наведеного вбачається, що, у будь-якому разі при обчисленні розміру заборгованості зі сплати аліментів, виконавець мав діяти з дотриманням принципу законності, вимог Закону України «Про виконавче провадження», нараховуючи аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Так, за загальним вимогами, визначеними ч.ч.1,2 ст.73 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення не може бути звернено на такі виплати:

1) вихідну допомогу, що виплачується в разі звільнення працівника;

2) компенсацію працівнику витрат у зв`язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням;

3) польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних;

4) матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю;

5) допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами;

6) одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини;

7) допомогу при усиновленні дитини;

8) допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування;

9) допомогу на дітей одиноким матерям;

10) допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом;

11) допомогу на лікування;

12) допомогу на поховання;

13) щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення;

14) дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання.

Стягнення не здійснюється також із сум:

1) неоподатковуваного розміру матеріальної допомоги;

2) грошової компенсації за видане обмундирування і натуральне постачання;

3) вихідної допомоги в разі звільнення (виходу у відставку) з військової служби, служби в поліції та Державної кримінально-виконавчої служби України, а також грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та в інших випадках, передбачених законом;

4) одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві;

5) грошової допомоги, пов`язаної з безоплатним забезпеченням протезування (ортезування) учасника антитерористичної операції, учасника здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, які втратили функціональні можливості кінцівок, благодійної допомоги, отриманої зазначеними особами, незалежно від її розміру та джерела походження.

За змістом ч.1 ст.195 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

За змістом ч.3 цієї статті розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Так, відповідно до вимог ст.81 Сімейного кодексу України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Такий Перелік було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146.

Взагалі затвердженим Переліком видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, не передбачено можливості нарахування аліментів на доходи від продажу майна, що перебуває у власності платника аліментів.

Розширене, на розсуд державного виконавця, тлумачення вищевказаного нормативного акту - Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146, суд вважає незаконним і неправомірним, оскільки призвело до втручання в право власності заявника.

Так, аналізом зазначеного Переліку встановлено, що до нього включено різни видів доходів (зокрема, доходи від підприємницької діяльності, селянських (фермерських) господарств, кооперативів, об`єднань громадян, а також доходів, що припадають на частку платника аліментів від присадибної ділянки або підсобного господарства), в тому числі, як такі, як заробітна плата, а також винагороди, пенсії допомога по безробіттю та інші.

Слід зазначити, що за змістом вказаного Переліку, який мав враховуватись державним виконавцем, поняття «доходи» (прямо вказаний в назві нормативного акту) є значно ширшим від поняття «заробіток», який є платою за певну виконану роботу.

Так, підпункт 19 пункту 1 затвердженого КМУ Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, передбачає, що утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з: інших видів заробітку.

Таким чином, за змістом вказаної норми права визначено, що утримання аліментів провадиться з «інших видів заробітку» працівників, тобто працюючих осіб, які отримують заробіток, що не передбачений підпунктами 1-18 цього ж пункту Переліку.

Проте, жодні підстави відносити до «інших видів заробітку» плату, отриману за договором купівлі-продажу належного платнику аліментів майна, у державного виконавця відсутні.

Таке безпідставно розширене тлумачення норми чинного законодавства є втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, яке нерозривно пов`язано з правом на розпорядження таким майном.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Визнаючи право будь-якої особи на безперешкодне користування та розпорядження своїм майном, стаття 1 Першого Протоколу за своєю суттю є гарантією права власності, право користуватися та розпоряджатися своїм майном - це загальний та принциповий аспект права власності.

Як закріплено в ст.19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд звертає увагу, що нарахування аліментів позивачу здійснюється відповідно до ч.1 ст.195 Сімейного кодексу України, оскільки він працює та отримує заробіток, з якого здійснюється щомісячно відрахування у визначеному судом розмірі - ј частина заробітку.

Чинне законодавство визначає, що зміна розміру аліментів можлива в порядку, визначеному ст.192 Сімейного кодексу України, за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У будь-якому випадку, в силу вимог ч.3 ст.195 Сімейного кодексу України, розмір заборгованості за аліментами в разі виникнення спору, обчислюється судом.

Крім того, оскільки за рішенням суду визначено розмір аліментів - ј частка заробітку (доходу), державний виконавець за наявності відповідного звернення стягувача щодо відрахування аліментів із доходу, отриманого боржником (платником аліментів) від відчуження належного йому нерухомого майна, зобов`язана була діяти з дотриманням вимог ст.19 Конституції України, та, у разі необхідності, в порядку, визначеному ст.271 ЦПК України звернутися до суду за роз`ясненням судового рішення.

Посилання заінтересованої особи - стягувача ОСОБА_1 на роз`яснення Міністерства юстиції України надані їй листом за вих. №1640/15-4164/20.4.2 від 27.03.2019 року, що доходи від продажу нерухомого майна є доходами громадянина, що повинні враховуватися при визначенні виконавцем суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), суд вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки, як визначено ст.81 Сімейного кодексу України, перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України. Проте, такий Перелік, який було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146, не містить зазначеного в листі Міністерства юстиції України виду доходів.

Щодо висновків, викладених в Постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 05 вересня 2019 року по справі №760/4569/18-ц, на які посилається ОСОБА_1 , суд звертає увагу, що ст.81 Сімейного кодексу України має бланкетний характер і прямо визначає, що перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України. Оскільки такий Перелік був затверджений Кабінетом міністрів України у 1993 році, а Сімейний кодекс України в останній редакції був прийнятий у 2004 році, законодавець не знайшов підстав відійти від цих засад.

Принцип законності та верховенства права вимагає від суду розглядати справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Суд звертає увагу, що правові висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права, водночас, якщо вони не змінюють норми права та її змісту.

А тому суд не знаходиться підстав для врахування правових висновків Верховного Суду, на які посилається заінтересована особа ОСОБА_1 , оскільки у зазначеній цивільній справі Об`єднана палата Касаційного цивільного суду Верховного Суду зробила свої висновки щодо правомірності нарахування аліментів з процентів за розміщення коштів на депозитних рахунках.

Проте, нарахування аліментів з коштів, отриманих від продажу належного платнику аліментів майна, порушує вимоги ст.41 Конституції України, яка визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржувані дії державного виконавця - заступника начальника Мостиського районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (до перейменування - Мостиського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області) Буриш Л.А. щодо включення до переліку видів доходів ОСОБА_2 при проведенні розрахунку заборгованості по аліментам грошових коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна в сумі 194100 гривень,а також винесена у зв`язку з цим постанова від 11.03.2019 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, слід визнати неправомірними.

Та, в порядку усунення допущених порушень, слід зобов`язати державного виконавця - заступника начальника Мостиського районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (до перейменування - Мостиського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області) здійснити перерахунок заборгованості по аліментам боржника у виконавчому провадженні - ОСОБА_2 ..

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2,12,13,81,82,89,126,127,223,258,259,260-261, 268,273,450-452 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_2 на неправомірні дії та рішення заступника начальника Мостиського районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (до перейменування - Мостиського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області) Буриш Луції Альфонсівни, заінтересована особа - стягувач ОСОБА_1 , задовольнити.

Визнати неправомірними дії заступника начальника Мостиського районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (до перейменування - Мостиського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області) Буриш Луції Альфонсівни щодо включення до переліку видів доходів ОСОБА_2 при проведенні розрахунку заборгованості по аліментам грошових коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна в сумі 194100 гривень.

Визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Мостиського районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (до перейменування - Мостиського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області) Буриш Луції Альфонсівни від 11.03.2019 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Зобов`язати заступника начальника Мостиського районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (до перейменування - Мостиського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області) здійснити перерахунок заборгованості по аліментам ОСОБА_2 .

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга Київському апеляційному суду через Бориспільський міськрайонний суд протягом п`ятнадцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття ухвали суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст виготовлено 30.11.2020.

Суддя І. В. Муранова-Лесів