ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8683/20 Справа № 216/3244/17 Суддя у 1-й інстанції - Бутенко М.В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року м.Кривий Ріг

Справа № 216/3244/17

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 липня 2020 року, яке ухвалене суддею Бутенко М.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 01 липня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про визнання договору на обслуговування електронного платіжного засобу-картка «Універсальна» недійсним, визнання договору страхування кредитного ліміту недійсним, скасування заборгованості, зобов`язання банку про закриття електронного платіжного засобу, повернення списаних з рахунків коштів та відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є клієнтом АТ КБ «ПРИВАТБАНК», і користувався послугами банку, відповідно до Умов і Правил надання банківських послуг, розпоряджався коштами по платіжним карткам, в тому числі, за допомогою електронної системи «Приват24».

У травні 2016 року у відділенні АТ КБ «ПРИВАТБАНК» позивач отримав електронний платіжний засіб картку для виплат № НОМЕР_1 та картку «Універсальна» № НОМЕР_2 , оскільки, зі слів представника Банку, без кредитки картку для виплат не видають. Також, працівниця АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зробила за карткою «Універсальна» кілька операцій - через термінал готівкою поповнила картку на суму 200,00 грн., активувала картку за рахунок придбання конфетки за 2,00 грн. та зняла суму, яка залишилася через термінал.

При видачі картки, позивачеві не було надано його екземпляр договору на обслуговування картки «Універсальна» та не надано правила користування електронними платіжними засобами та тарифи Банку на його обслуговування.

У виписці з програми Приват24 по картці «Універсальна» зазначено, що з неї було перераховано кошти на «покупку товару», тому позивач вважає, що у даному випадку можливо розглядати договір про надання споживчого кредиту, який не було укладено у письмовій формі, а тому такий договір є нікчемним.

06 вересня 2016 року на телефон позивача неодноразово телефонували особи, які представлялися співробітниками Банку, які повідомили, що картка заблокована та просили змінити ПІН код.

07 вересня 2016 року позивач довідався, що з його картки було перераховано грошові кошти, у зв`язку з чим він звернувся до Банку та правоохоронних органів, однак ситуація не вирішена, Банк вважає зняті грошові кошти заборгованістю за кредитом та на картковому рахунку обліковується заборгованість.

Посилаючись на те, що він не користувався кредитними коштами на картці «Універсальна», позивач просив суд: скасувати заборгованість у вигляді кредиту, страхових внесків, відсотків за використання кредитного ліміту, пені за прострочення по кредиту на суму вище 100 гривень, у сумі 15034,60 грн. Визнати договір на обслуговування електронного платіжного засобу картка «Універсальна» № НОМЕР_3 недійсним. Визнати Договір страхування кредитного ліміту недійсним. Зобов`язати Банк закрити рахунок за карткою № НОМЕР_3 . Стягнути на користь позивача матеріальну шкоду в сумі 680,00 грн. та моральну шкоду в сумі 70000,00 грн.

Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 липня 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також неповне з`ясування обставин справи.

Так, судом не було досліджено питання про те, на яку саме «покупку товару» було перераховано грошові кошти з кредитної картки та не враховано факт звернення позивача до правоохоронних органів.

При цьому, позивач не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ним було порушено умови кредитного договору, шляхом повідомлення ПІН-коду невідомій особі, оскільки таких доказів відповідач суду не надав, а, згідно Постанови НБУ від 05.11.2014 року №705, саме Емітент під час отримання повідомлення про втрату електронного платіжного засобу або про платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини його звернення, негайно зупинити операцію та після виявлення помилки негайно відновити залишок коштів на рахунку.

Не погоджується позивач й з висновками суду першої інстанції про те, що правовідносини між сторонами врегульовано ЦК України, оскільки такі правовідносини, на його думку, грунтуються на нормах Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про захист персональних даних», Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Разом з апеляційною скаргою, позивачем подано клопотання про витребування доказів детальної виписки по рахунку позивача, в якому магазині була здійснена покупка (повне найменування суб`єкта господарювання та його ідентифікаційний номер), яке ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року залишено відкритим.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, представника відповідача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Бродька А.І., який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 є клієнтом АТ КБ «ПРИВАТБАНК», і користувався послугами банку відповідно до Умов і Правил надання банківських послуг, розпоряджався коштами по платіжним карткам, в тому числі, за допомогою електронної системи «Приват24».

ОСОБА_1 видано дві платіжні картки АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а саме: картку для виплат № НОМЕР_4 та картку «Універсальна» № НОМЕР_3 .

Позивач ОСОБА_3 звернувся до правоохоронних органів із заявою щодо притягнення до кримінальної відповідальності невстановленої особи, яка таємно викрала у нього з картки «Універсальна» № НОМЕР_3 грошові кошти у розмірі 4 917,64 грн., про що до ЄРДР внесено відомості про відкриття кримінального провадження за № 000299 від 07 вересня 2016 року.

27 грудня 2016 року постановою про закриття кримінального провадження, винесеною слідчім Криворізького ВП Домашевським Л.А., кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 000299 від 07 вересня 2016 року, закрите на підставі ст. 110, п.2 ч.1 ст. 284 та ст. 291 КПК України, в зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. При цьому, в цій постанові встановлено, що 06.09.2016 року, близько 19.00 год., невстановлена особа, шляхом вільного доступу, таємно зняла грошові кошти у сумі 4917,64 грн. з кредитної картки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_3 , держателем якої є ОСОБА_1 (а.с. 19).

На неодноразові звернення ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з приводу несанкціонованого зняття грошових коштів з картки «Універсальна» № НОМЕР_3 , Банком проведено перевірку та повідомлено клієнта ОСОБА_1 про те, що з його боку було допущено порушення, якими він скомпрометував свою картку, назвавши третій особі її реквізити та персональні дані клієнта (підтверджуючий код, який надійшов в СМС-повідомленні на фінансовий номер телефону позивача або ін.), внаслідок чого було здійснено оформлення продукту «Оплата частинами» (а.с. 20 22).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, встановивши, що грошові кошти з картки «Універсальна» № НОМЕР_3 , у розмірі 4 917,64 грн., було знято за сервісом «Оплата частинами», а скористатися Кредитною карткою без введення ПІН-коду та оформити сервіс «Оплата частинами» можливо лише за наявності мобільного телефону та номеру Сім-картки, який закріплений Банком за клієнтом як «Фінансовий», і який можливо змінити лише в установах Банку особисто або у системі Приват24, доступ до якої має лише Клієнт, оскільки тільки він знає достовірний та діючий пароль, дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» його прав, як споживача фінансової послуги, а тому відсутні правові підстави для визнання недійсними, у зв`язку з безпідставним списанням грошових коштів з рахунку позивача, Договору на обслуговування електронного платіжного засобу картка «Універсальна» № НОМЕР_3 та Договору страхування кредитного ліміту, а також стягнення завданих збитків, у вигляді матеріальної та моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд суду і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 2.1.1.9.5 Умов та Правил надання банківських послуг, власник, відповідно до частин 7, 8, 9 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками», які розміщені на сайті www.privatbank.ua та перебувають у вільному доступі, Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності.

Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом України у Постанові від 13 травня 2015 року в справі № 6-71цс15.

Також, у Постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № 754/15020/15-ц, провадження № 61-22283св18, зроблено висновок, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до частини першої статті 1066 ЦК України, за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно частини першої статті 1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження.

Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначаються загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.

Згідно пункту 1.27 статті 1 цього Закону, платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка.

Згідно п. 1.1.2.1 Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку клієнт зобов`язується не передавати Карти, стікер PayPass, ПІНи третім особам, не використовувати Карти, стікер PayPass або нанесені на них дані в цілях, які не передбачені цим Договором і суперечать чинному законодавству.

Відповідно до п. 1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, карту, контрольну інформацію клієнта, відправленому в СМС-повідомленні ПІН-коді, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі (ніку) MobilBanking або проведених клієнтом операціях стане відомою іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв`язку надання банківських послуг під час використання цих каналів.

Згідно з п. 1.1.5.14 Умов та Правил, клієнт відповідає за усі операції в повному обсязі, здійснені у підрозділах банку, через пристрої самообслуговування, систему MobilBanking, систему Приват24 з використанням передбачених цими умовами засобів його ідентифікації та аутентифікації.

Пунктом 2.1.1.9.3 Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, встановлено, що держатель картки зобов`язується: - не повідомляти ПІН, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію, - не передавати картку (її реквізити) для здійснення операцій іншими особами, вживати необхідних заходів для запобігання втрати, пошкодження, розкрадання карти; - нести відповідальність за операціями, здійсненими з використанням ПІНа, постійного пароля, одноразових паролів, операціями по зміні ПІНу (пункт 2.1.1.9.5 Умов та Правил надання банківських послуг).

За таких обставин, суд першої інстанції вірно взяв до уваги те, що саме на позивача покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком в результаті використання клієнтом паролів, ПІН-кодів, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі (ніку) MobilBanking, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення. Банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, карту, контрольну інформацію клієнта, відправленому в СМС-повідомленні ПІН-коді, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі (ніку) MobilBanking або проведених клієнтом операціях стане відомою іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв`язку надання банківських послуг під час використання цих каналів.

Натомість, як встановлено поясненнями позивача, викладеними у позовній заяві, 06 вересня 2016 року на його телефон неодноразово телефонували особи, які представлялися співробітниками Банку, які повідомили, що картка заблокована та просили змінити ПІН код. При цьому, Постановою слідчого Криворізького ВП Домашевського Л.А. від 27 грудня 2016 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 000299 від 07 вересня 2016 року, на підставі ст. 110, п.2 ч.1 ст. 284 та ст. 291 КПК України, в зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, встановлено, що 06.09.2016 року, близько 19.00 год., невстановлена особа, шляхом вільного доступу, таємно зняла грошові кошти у сумі 4917,64 грн. з кредитної картки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_3 , держателем якої є ОСОБА_1 (а.с. 19).

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що судом не було враховано факт звернення позивача до правоохоронних органів з приводу незаконного зняття грошових коштів з його банківської картки.

Зважаючи на те, що для зняття грошових коштів з кредитної картки, або ж для розрахунку картою, необхідно мати кредитну картку та знати ПІН-код доступу до рахунку кредитної картки, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач своїми діями сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, що є підставою для притягнення клієнта до цивільно-правової відповідальності та, як наслідок, відмови в задоволені позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача завданої шкоди.

Крім того, необхідно зазначити, що зняття кредитних коштів з картки позивача іншою особою саме по собі не може свідчити про припинення договірних правовідносин між сторонами договору, що суперечило б приписам ст. 598 ЦК України стосовно підстав припинення зобов`язання та положенням договору, укладеного між сторонами справи.

Положеннями ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки підлягають виконанню, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для визнання недійсними Договору на обслуговування електронного платіжного засобу картка «Універсальна» № НОМЕР_3 та Договору страхування кредитного ліміту.

Інших підстав для визнання цих Договорів недійсними позивачем не наведено.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було досліджено питання про те, на яку саме «покупку товару» було перераховано грошові кошти з кредитної картки, колегією суддів не приймаються, оскільки, як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, усі послуги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» пов`язані з мобільним телефоном клієнта. Увійти в Приват24, підтвердити платіж зі своєї карти можливо, тільки використовуючи свій мобільний телефон. В цілях безпеки для проведення операцій можна використати тільки один номер телефону - так значно знижується ризик шахрайства. Такий телефон у банку називається "фінансовим". Згідно до п.5 Схеми взаємодії (Створення платежу по сервісу Оплата частинами/Миттєва розстрочка), Клієнт вводить данні карти, після чого підтверджує проведення операції введенням ОТП пароля, відправленого на його телефон.

Отже, скористатися Кредитною карткою без введення ПІН-коду та оформити сервіс «Оплата частинами» можливо лише за наявності мобільного телефону та номеру Сім-картки, який закріплений Банком як «Фінансовий», і який можливо змінити лише в установах Банку особисто або у системі Приват24, доступ до якої має лише Клієнт, оскільки тільки він знає достовірний та діючий пароль.

За таких обставин, при придбанні товару за сервісом «Оплата частинами», Договором для клієнта є чек, виданий йому співробітником магазину, при цьому співробітники Банку не мають ані дублікатів, ані копій зазначеного договору, а тому відповідач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не є розпорядником інформації щодо того, на яку саме «покупку товару» було перераховано грошові кошти з кредитної картки позивача.

У зв`язку з наведеним, колегією суддів було залишено без задоволення клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування доказів детальної виписки по рахунку позивача, в якому магазині була здійснена покупка (повне найменування суб`єкта господарювання та його ідентифікаційний номер). При цьому, колегією суддів враховано, що виписка за картковим рахунком «Універсальна» № НОМЕР_2 надавалася до суду першої інстанції, наявна в матеріалах справи (а.с. 78), а повторне витребування такого доказу є безпідставним.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 грудня 2020 року

Головуючий:

Судді: