Справа №479/1022/18
Провадження №22-ц/812/158/20 Головуючий суду першої інстанції - Репушевська О.В.
Категорія - 39 Доповідач суду апеляційної інстанції - Локтіонова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2020 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

за участі:

відповідача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 07 листопада 2019 року, ухвалене о 10 год. 22 хв. під головуванням судді Репушевської О.В. в приміщенні суду в смт.Криве Озеро Миколаївської області, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_3 подала до суду позов до ОСОБА_1 та Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області (далі - Кумарівська сільська рада) про визнання недійсним заповіту, складеного 21 квітня 2016 року ОСОБА_4 , який було посвідчено секретарем виконавчого комітету Кумарівської сільської ради.

Обґрунтовуючи свій позов, ОСОБА_3 вказувала, що вона є донькою ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, позивач дізналася, що 21 квітня 2016 року її батько склав заповіт, яким заповів все належне йому майно ОСОБА_1 .

Позивач вказувала, що ОСОБА_4 за життя мав вади зору, які не давали йому можливості читати, що підтверджується висновком лікаря-офтальмолога від 16 січня 2015 року.

З огляду на зазначене, вона зазначала, що ОСОБА_4 , підписуючи заповіт, не міг прочитати його зміст, а тому посвідчення заповіту мало відбуватися в присутності двох свідків.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_3 просила задовольнити її позовні вимоги.

31 жовтня 2018 року суддя Кривоозерського районного суду Миколаївської області Репушевська О.В. відкрила провадження у справі.

Ухвалою Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 05 грудня 2018 року у складі судді Репушевської О.В. провадження у справі було закрито на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду, ухваленого з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 25 січня 2019 року вказана ухвала скасована, а справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті заявлених вимог.

Ухвалою Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 15 лютого 2019 року у складі судді Репушевської О.В. відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Заперечуючи проти задоволення позову, ОСОБА_1 надала відзив, в якому вказувала, що позовні вимоги ОСОБА_3 не підтверджені належними доказами, а тому просила відмовити у його задоволенні.

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області у складі судді Репушевської О.В. від 07 листопада 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що позивач належними та допустимими доказами не довела наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновку суду обставинам справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Позивач, належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи судом апеляційної інстанції, у судове засідання не з`явилася. У задоволенні її клопотання про відкладення розгляду справи через її хворобу відмовлено, у зв`язку з відсутністю доказів вказаного. З огляду на те, що явка в судове засідання є правом сторони, справа в суді апеляційної інстанції була переглянута без участі позивача.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 376 ЦПК України однією з підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду.

Згідно з ч.1 ст.37 ЦПК України суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі.

Матеріали справи свідчать, що справу було розглянуто неповноважним складом суду, оскільки головуючим по справі Репушевською О.В., яка ухвалила оскаржуване рішення, постановлялася ухвала про закриття провадження у справі, яка була скасована судом апеляційної інстанції.

За такого, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ст.ст.1217, 1223 ЦК України).

Згідно з ст.ст.1233, 1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до положень статей 1248, 1251, 1253 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

На бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках.

У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою.

Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.

Згідно з ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Загальні підстави недійсності правочину визначені статтею 215 ЦК України. Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Стаття 203 ЦК України передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є донькою спадкодавця ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

21 квітня 2016 року ОСОБА_4 склав заповіт, відповідно до якого заповів все майно, належне йому за законом на день його смерті, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, ОСОБА_1 повністю. Заповіт було записано секретарем Кумарівської сільської ради ОСОБА_5 . зі слів заповідача, до підписання прочитано в голос заповідачем і власноручно ним підписано у присутності секретаря. На заповіті ОСОБА_4 здійснено напис: « Заповит прочитано мною в голос и мною подписано». Далі міститься його підпис, зазначення прізвища та ініціалів. Вказаний заповіт посвідчено секретарем Кумарівської сільської ради Шевчук О.Л. та зареєстровано у реєстрі за №09.

Відповідно до висновку лікаря-офтальмолога відІНФОРМАЦІЯ_2 р. ОСОБА_4 , якому виповнилося 89 років, скаржився на відсутність зору на праве око та зниження зору. Результати візометрії: Vis OD = 0, Vis OS = 0,06 з кор. (-) 10.0 = 0,1. На підставі проведених досліджень ОСОБА_4 встановлено діагноз незріла катаракта лівого ока, атрофія зорового нерву, розвинена косоокість, незріла катаракта правого ока, кон`юнктивіт обох очей. Рекомендоване оперативне лікування катаракти лівого ока та медикаментозне лікування.

Згідно з поясненнями лікаря-офтальмолога Кривоозерської центральної районної лікарні ОСОБА_7 особа із вказаним діагнозом мала фізіологічну можливість читати текст та бачити написане.

Свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 пояснювали, що заповідач ОСОБА_4 мав змогу сам читати документи.

Крім того, свідок ОСОБА_5 , яка посвідчувала заповіт, наголошувала, що роз`яснювала заповідачу наслідки складання нового заповіту, застерігала його про необхідність ще раз подумати про те, кому заповідати майно, бо знала, що в нього є донька. Проте, він у категоричній формі забажав заповісти майно саме відповідачу.

Свідок ОСОБА_12 , який є сільським головою Кумарівської сільської ради, пояснював, що неодноразово спілкувався з заповідачем з різних питань. У черговій з розмов той висловлював бажання заповісти своє майно саме ОСОБА_1 , яка його доглядала.

За вказаних обставин та наявності досліджених доказів, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 .

Згідно з ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Досліджені докази не дають підстав вважати, що оскаржуваний заповіт було складено з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, а саме в частині обов`язковості присутності при його посвідченні не менш як двох свідків. Представлені докази не доводять, що заповідач ОСОБА_4 мав фізичні вади зору, що позбавляли його можливості прочитати заповіт.

Посилання позивача на висновок лікаря-офтальмолога, який начебто доводить наявність вад зору, на думку колегії суддів, є непереконливими.

Вони спростовую ться іншими дослідженими доказами, які зазначені вище, в тому числі записом самого заповідача про те, що заповіт ним було прочитано особисто вголос і підписано, що доводить відсутність у нього вад зору, що позбавляли його можливості прочитати заповіт.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення районного суду підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 у зв`язку з їх безпідставністю.

Керуючись ст.ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 07 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні її позовних вимог до ОСОБА_1 та Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області про визнання заповіту недійсним.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О.В. Локтіонова

Судді С.Ю. Колосовський

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 15 січня 2020 року.