_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/948/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2020 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.,

за участю секретаря - Кирикової О.О.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_1

до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 ,

третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору -

Юридичний департамент Одеської міської ради,

про зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

16 серпня 2019 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Юридичний департамент Одеської міської ради, про зняття арешту з майна, в якій позивач просить суд:

- зняти арешт з будинку АДРЕСА_1 , накладений на підставі ухвали Київського районного суду міста Одеси від 14 жовтня 2004 року.

В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що 31.01.2019 року з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вона дізналась про існування арешту на будинок АДРЕСА_1 , співвласником якого вона є, зареєстрованого 18.10.2004 року 13:09:42 за № 1387007 реєстратором: Перша одеська державна нотаріальна контора, підстава обтяження: ухвала, бн, 14.10.2004, Суд Київського району м.Одеси

19.03.2019 р. з Одеського державного нотаріального архіву в Одеській області Головного територіального управління юстиції Міністерства юстиції України вона отримала відповідь за №969/01-20 на адвокатський запит ОСОБА_2 , до якого було додано копію ухвали від 14 жовтня 2004 р.

За наслідком чого, позивачка 08.04.2019 року звернулась до Київського районного суду м. Одеси із заявою про скасування заходів забезпечення позову.

Однак, ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 16.04.2019 р. у задоволені заяви позивачки було відмовлено, з посиланням на те, що ухвала про накладення арешту відсутня в матеріалах справи.

19.04.2019 року представником позивачки - адвокатом Бариновим Г.М. до Київського районного суду м. Одеси було подано адвокатський запит про надання інформації про те, під час розгляду якої справи Київським районним судом м. Одеси було прийнято ухвалу від 14 жовтня 2004 р.

Згідно відповіді Київського районного суду м. Одеси від 25.04.2019 р. за №3537, позовній заяві був присвоєний номер справи 2-723/04, яку потім перереєстровано та присвоєно номер справи 2-2184/11. Одночасно у відповіді зазначено, що вказана ухвала суду від 14.10.2004 року в матеріалах справи відсутня.

Як стверджує позивачка, 06.05.2015 р. Київським районним судом м. Одеси винесено рішення по справі, за наслідком чого, оскільки розгляд справи завершено та винесено рішення по суті, підстав для існування арешту на будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 більше немає.

Також позивачка посилається на те, що одним з учасників справи був ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті ОСОБА_6 заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори подали: його жінка - ОСОБА_5 , та син - ОСОБА_3 . Другий син померлого - ОСОБА_7 відмовився приймати спадщину на користь дружини померлого (своєї матері) - ОСОБА_5 . Ці обставини були встановлені в судовому розгляді, про що зазначено в рішенні від 06.05.2015 р.

На підставі викладеного, позивачка вимушена звернутись до суду з цим позовом до спадкоємців ОСОБА_6 .

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 29.08.2019 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання.

10 жовтня 2019 року до суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_8 про зупинення провадження по цій цивільній справі.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 27.01.2020 року вказане клопотання представника відповідача про зупинення провадження по справі - залишено без задоволення.

02.06.2020 року судом було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні 24 червня 2020 року судом було оглянуто журнал архівних справ та встановлено, що в архіві Київського районного суду міста Одеси відсутній оригінал ухвали Київського районного суду міста Одеси від 14 жовтня 2004 року, на підставі якої накладено спірний арешт та справи, в рамках якої її постановлено.

Оскільки спір стосується арешту, який накладений на підставі судового рішення, яке відсутнє в суді, у відповідності до п.4 ч.5 ст.12 ЦПК України, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяючи учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, Київським районним судом міста Одеси 24 червня 2020 року було постановлено ухвалу, якою витребувано з Одеського державного нотаріального архіву належним чином завірену копію ухвали Київського районного суду міста Одеси від 14 жовтня 2004 року, якою накладено арешт на будинок АДРЕСА_1 .

20 липня 2020 року на виконання вказаної ухвали суду до суду з Одеського державного нотаріального архіву надійшла належним чином завірена копія ухвали Київського районного суду міста Одеси від 14 жовтня 2004 року про накладення арешту на будинок АДРЕСА_1 , яка була постановлена в рамках матеріалів справи за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про визнання заповіту частково недійсним, визнання права власності на ѕ частки житлового будинку, встановлення порядку користування земельною ділянкою.

На підставі викладеного, з урахуванням того, що оригінал ухвали Київського районного суду міста Одеси від 14 жовтня 2004 року на підставі якої накладено спірний арешт, відсутній в приміщенні суду, про зняття якого заявлені вимоги в цій справі, суд позбавлений можливості пересвідчитись у відповідності наданої до суду копії ухвали суду оригіналу та встановити дійсні обставини справи, судом 30.07.2020 року було постановлено ухвалу суду, якою ініційовано розгляд питання про часткове відновлення втраченого судового провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про визнання заповіту частково недійсним, визнання права власності на ѕ частки житлового будинку, встановлення порядку користування земельною ділянкою, в частині відновлення втраченої ухвали Київського районного суду міста Одеси від 14 жовтня 2004 року про накладення арешту на будинок АДРЕСА_1 .

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 02.09.2020 року відновлено частково втрачене провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про визнання заповіту частково недійсним, визнання права власності на ѕ частки житлового будинку, встановлення порядку користування земельною ділянкою, в частині тексту ухвали Київського районного суду міста Одеси від 14 жовтня 2004 року про накладення арешту на будинок АДРЕСА_1 .

Тієї ж дати, Київським районним судом міста Одеси постановлено ухвалу суду, якою клопотання представника відповідача ОСОБА_6 про витребування доказів - залишено без задоволення.

В судовому засіданні 02.12.2020 року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову.

Інші учасники процесу у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

З урахуванням думки представників сторін по справі, з урахуванням строків розгляду справи, неявки належним чином повідомлених учасників процесу, якими не повідомлено про поважність причин неявки, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні 02.12.2020 року.

Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить нерухоме майно - житловий будинок, загальною площею 58 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №220860636 від 19.08.2020 року.

З вказаної довідки вбачається, що 18.10.2004 року стосовно вказаного нерухомого майна Першою Одеською державною нотаріальною конторою було зареєстровано обтяження - арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 1386997, на підставі ухвали Київського районного суду міста Одеси за №б/н від 14.10.2004 року.

Листом Одеського державного нотаріального архіву від 28.07.2020 року за №2503/01-20, до Київського районного суду міста Одеси надіслано копію ухвали Київського районного суду міста Одеси від 14.10.2004 року, на підставі якої було накладено арешт на будинок АДРЕСА_1 .

З вказаної ухвали Київського районного суду міста Одеси від 14.10.2004 року, вбачається, що судом були вжиті заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , до розгляду справи.

З ухвали суду також вбачається, що її було постановлено за наслідком подання ОСОБА_6 до суду позовної заяви до ОСОБА_1 про визнання заповіту частково недійсним, визнання права власності на ѕ частки житлового будинку, встановлення порядку користування земельною ділянкою, до якої ОСОБА_6 , було подано відповідну заяву про накладення арешту на спірний будинок.

Відповідно до листа Київського районного суду міста Одеси від 25.04.2019 року за №3537, повідомлено, що в провадженні Київського районного суду міста Одеси на розгляді перебувала цивільна справа №2-723/04 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про виділ в натурі частки житлового будинку, встановлення порядку користування земельною ділянкою та зобов`язання усунути перешкоди у користуванні частиною житлового будинку. В подальшому вказаній справі було присвоєно №2-2184/11.

У листі зазначено, що відповідно перевірки матеріалів цивільної справи №2-2184/11 (№2-723/04) ухвали Київського районного суду міста Одеси від 14.10.2004 року про накладення арешту на будинок АДРЕСА_1 , в матеріалах справи не виявлено.

На підставі викладеного, судом встановлено, що ухвала Київського районного суду міста Одеси від 14.10.2004 року, на підставі якої накладено арешт на належний позивачеві будинок, не містить номери справи, в рамках якої її було постановлено, а також не збереглась в архіві Київського районного суду міста Одеси.

За наслідком чого, ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 02.09.2020 року відновлено частково втрачене провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про визнання заповіту частково недійсним, визнання права власності на ѕ частки житлового будинку, встановлення порядку користування земельною ділянкою, в частині тексту ухвали Київського районного суду міста Одеси від 14 жовтня 2004 року про накладення арешту на будинок АДРЕСА_1 .

На підставі вищевикладеного, судом також встановлено, що в 2004 році, в якому було постановлено вказану ухвалу суду, в провадженні Київського районного суду міста Одеси була наявна цивільна справа №2-723/04, якій внаслідок перереєстрації було присвоєно №2-2184/11 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про виділ в натурі частки житлового будинку, встановлення порядку користування земельною ділянкою та зобов`язання усунути перешкоди у користуванні частиною житлового будинку.

Як вбачається, за наслідком розгляду цивільної справи 2-2184/11, 06.05.2015 року Київським районним судом міста Одеси було ухвалено рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , яке було скасовано рішенням апеляційного суду Одеської області від 24.11.2015 року, яким ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Виділено ОСОБА_1 у користування 3/5 частини житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 , а саме наступні приміщення: 1-4 - житлова, площею 18,6 кв.м., 1-5 - веранда, площею 12,3 кв.м., 1-6 - коридор, площею 4,2 кв.м.,, 1-7 - кухня, площею 7,2 кв.м., 1-8 - коридор, площею 4,5 кв.м., 1-9 - санвузол, площею 3,8 кв.м., гараж під літерою «З», частку огородження, частку мостіння.

Встановлено порядок користування земельною ділянкою відповідно до другого варіанту висновку судової будівельно-технічної експертизи № 3839/24 від 15.05.2014 року.

Виділено ОСОБА_1 у користування 3/5 частини земельної ділянки пл.537 м2 за адресою: АДРЕСА_1 , розташованої з приляганням до фасадної межі, в тому числі площу частини будинку в складі приміщень: 1-4-житлова, 1-5 - веранда, 1-8 - коридор, 1- 9 - санвузол, площею 3,8 кв.м., господарською будівлею літ. «З» - гараж та прилеглою територію, з в`їздом з боку АДРЕСА_1 через існуючі ворота влаштовані в огорожі по фасадній межі земельної ділянки.

Визначено межі між земельними ділянками ОСОБА_5 та ОСОБА_1 наступним чином:

- від правої бічної межі земельної ділянки з точки розташованої з відступом 13,50 м від фасадної межі по прямій лінії до зовнішньої грані зовнішньої стіни будівлі літ. «А»;

- далі по осях стін до перетину з зовнішньою граню зовнішньої стіни прибудови літ. «а?»;

- далі по прямій лінії довжиною 1,00 м.;

- поворот наліво по прямій лінії довжиною 3,18 м.;

- поворот наліво по прямій лінії до перетину з лівою межею земельної ділянки.

Зобов`язано ОСОБА_5 не перешкоджати ОСОБА_1 у користуванні 3/5 частками житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 , та земельною ділянкою площею 537 кв.м.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Забезпечення позову є цивільно-процесуальним заходом, що вживається судом та направлений на охорону матеріально-правових інтересів позивача, що гарантують за його позовом реальне виконання судового рішення. Він застосовується лише до позовів про визнання і про присудження.

Згідно з ч. 1 ст.158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Частинами 7-10 статті 158 ЦПК України встановлено, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

В силу ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 318 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Зважаючи на те, що існування обтяження у виді арешту на нерухоме майно, яке належить позивачеві, позбавляє останню повною мірою розпоряджатись своїми правами, як власника майна, з урахуванням того, що арешт накладено на підставі ухвали суду від 14.10.2004 року поза межами розгляду цивільної справи, а також приймаючи, що у 2004 році була лише наявна єдина цивільна справа №2-2184/11 між тими самими сторонами, рішення за наслідком розгляду якої набрало законної сили 24.11.2015 року, відомості про примусове виконання якого відсутні, суд доходить до висновку, що підстави для заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 14.10.2004 року відпали, а порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову, оскільки такий захист прав є єдиним належним способом захисту прав та інтересів останньої.

Зазначене також підтверджується тим, що ОСОБА_1 08.04.2019 року зверталась до Київського районного суду міста Одеси з заявою про скасування арешту, накладеного ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 14.10.2004 року по справі №2-723/04, у задоволенні якої ухвалою суду від 16.04.2019 року по справі №520/7423/19 було відмовлено, оскільки в матеріалах справи №2-723/04, не виявлено вказаної ухвали суду.

З урахуванням здійснених позивачем заходів зі звернення до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову в порядку ст. 158 ЦПК України, суд вважає безпідставними доводи представника відповідача про невірність обраного позивачем способу захисту своїх прав та інтересів.

Одночасно, суд вважає за необхідне зазначити, що з ухвали суду від 14.10.2004 року, якою вжиті спірні заходи забезпечення позову, вбачається, що вони були вжиті щодо спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .

Відповідно до наданого до суду свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з наданою до суду заявою ОСОБА_5 про прийняття спадщини в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що спадкоємцями до майна померлого є: ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 .

У рішенні Київського районного суду міста Одеси від 06.05.2015 року наявна інформація про те, що ОСОБА_7 відмовився від спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь своєї матері - ОСОБА_5 .

Зазначені обставини не спростовувались відповідачами по справі.

За наслідком викладеного, суд доходить до висновку, що позивачем вірно обрано коло учасників процесу, а саме відповідачів по справі: ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , як спадкоємців до майна ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також, судом не приймаються доводи представника відповідача щодо необхідності заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 14.10.2004 року, до набранням законної сили за наслідком розгляду цивільної справи №520/5386/15-ц.

Судом встановлено, що в провадженні Київського районного суду міста Одеси перебувала на розгляді цивільна справа №520/5386/15-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання свідоцтва про право власності недійсним, визнання заповіту частково недійсним, визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним та про визнання права власності на 14/30 частин домоволодіння, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , Виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання свідоцтва про право власності недійсним, визнання заповіту частково недійсним, визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним та про визнання права власності на 7/30 частин житлового будинку з надвірними спорудами.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26.12.2018року по цивільній справі №520/5386/15-ц (суддя Пучкова І.М.) у задоволені позовної заяви ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання свідоцтво про право власності від 09.08.1961 року, виданого на підставі рішення виконкому Приморського Райради депутатів трудящих від 28 липня 1961 року на ім`я ОСОБА_10 частково недійсним, визнання заповіту ОСОБА_10 від 23.04.2001 року, що посвідчений державним нотаріусом Третьої одеської нотаріальної контори, реєстр № 3-1400, частково недійсним, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.03.2003 року, що посвідчено державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори, реєстр № 3-1400, визнання за ОСОБА_5 право власності на 14/30 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відмовлено повністю.

У задоволені зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_10 , виданого 09.08.1961 року житлово-комунальним відділом виконкому Приморської райради депутатів трудящихся м. Одеси, визнання частково недійсним заповіту ОСОБА_10 , посвідчений 23.04.2001 р., визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання за ним права власності у порядку спадкування за законом на 7/30 житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 , та у цілому складається з «А» - кам`яної житлової будівлі загальною площею 68,9 кв.м., загальною житловою площею 36,9 кв.м., надвірних споруд: «Г» - літня кухня, «Д» - сарай, «Е» - вбиральня, «Ж» - сарай, «З» - гараж, «Л» - сарай, «И» - стіни, «К» - навіс, ІІ, ІІІ - теплиці. №2-8-огорожа, «І» - мостіння, що розташовані на земельній ділянці, площею 895кв.м., відмовлено повністю.

03 квітня 2019 року Київським районним судом міста Одеси ухвалено додаткове рішення суду, яким у задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_5 , та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 17 920 грн. 00 коп. - відмовлено.

В подальшому ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.06.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_8 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2018 року.

На підставі викладеного, дослідивши наявні спори, які перебувають на розгляді суду в рамках вищевказаних цивільних справ, суд приходить до переконання, що наслідки розгляду цивільної справи №520/5386/15-ц, жодним чином не перешкоджають розгляду спору в межах цієї цивільної справи.

Одночасно судом враховується, що в цій справі предметом розгляді є скасування арешту з нерухомого майна, який було накладено ухвалою суду про вжиття заходів забезпечення позову від 14.10.2004 року по справі №б/н, тобто ухвалою суду, яка не є постановленою в межах розгляду цивільної справи №520/5386/15-ц.

Відповідачем жодним чином не доведено, яким чином наслідки розгляду іншої цивільної справи №520/5386/15-ц, впливають на розгляд цієї справи, з урахуванням того, що відповідач, як сторона цивільної справи №520/5386/15-ц, не була позбавлена можливості звернутись з заявою про забезпечення позову в рамках її розгляду до суду, в провадженні якого перебувала справа.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

В силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий стороною на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпції щодо фактів.

При вирішенні даного цивільно-правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори.

Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим, підлягає задоволенню, а арешт накладений на будинок АДРЕСА_1 (реєстраційний номер обтяження 1386997), на підставі ухвали Київського районного суду міста Одеси, №б/н, від 14.10.2004 року, підлягає скасуванню.

Щодо вимоги позивача про стягнення судових витрат, суд зазначає наступне.

Як вбачається, позивачем при пред`явленні цього позову було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн., що підтверджується квитанцією про сплату №7724 від 06.08.2019 року.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням задоволення позовних вимог позивача, з кожного з відповідачів на користь позивача підлягає сплаті грошові кошти у відшкодування сплаченого судового збору у розмірі по 384,20 грн. (768,40/2=384,20).

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідачів у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу грошові кошти у розмірі 14080 грн. 00 коп.

Згідно з ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Матеріали справи свідчать про те, що здійснював представництво інтересів позивача ОСОБА_1 - адвокат Баринов Г.М. на підставі договору про надання правничої правової допомоги №07/04/18 від 17.04.2018 року, додаткової угоди №2 до вказаного договору від 01.03.2019 року, додаткової угоди №3 до вказаного договору від 17.04.2019 року.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правничу допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Згідно акту приймання-передачі наданих послуг за вказаним договором від 16.04.2019 року, адвокатом Бариновим Г.М. було надано ОСОБА_1 послуги на загальну вартість 6400,00 грн.

Згідно акту приймання-передачі наданих послуг за вказаним договором від 10.12.2019 року, адвокатом Бариновим Г.М. було надано ОСОБА_1 послуги на загальну вартість 5120,00 грн.

Згідно акту приймання-передачі наданих послуг за вказаним договором від 24.02.2020 року, адвокатом Бариновим Г.М. було надано ОСОБА_1 послуги на загальну вартість 2560,00 грн.

Зазначені грошові кошти в загальній сумі 14080,00 грн. були сплачені ОСОБА_1 ОСОБА_2 , що підтиверджуєтсья наданими до суду квитанціями до прибуткового касового ордеру за №07/04/2 від 12.08.2019 року на суму 2400,00грн.; №07/04/1 від 15.07.2019 року на суму 4000,00 грн.; №07/04/1 від 11.12.2019 року на суму 1280,00 грн.; №07/04/3 від 08.10.2019 року на суму 3840,00 грн.; №07/04/5 від 24.02.2020 року на суму 2560,00 грн.

Вищенаведені документи у відповідності ст.ст. 77-80 ЦПК України є належними та достатніми, оскільки підтверджують факт понесених (здійснених) позивачем витрат на правничу допомогу, які як перевірено судом стосуються надання адвокатом послуг позивачеві по справі в рамках цивільної справи №520/19546/19.

Частинами 4-6 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Представником відповідачів в судовому засіданні заперечувалось задоволення вимог позивача в повному обсязі, у тому числі в частині стягнення з відповідачів витрат понесених позивачем на правничу допомогу, однак відповідачем одночасно окремого клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не заявлялось, як і не оспорювалось надання таких послуг ОСОБА_2 та визначений розмір.

Згідно з ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням задоволення позовних вимог, з кожного з відповідачів на користь позивача підлягає сплаті грошові кошти у відшкодування понесених останнім витрат на професійну правничу допомогу у розмірі по 7040,00 грн. (14080/2=7040,00).

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 13, 76-81, 82, 89, 141, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, п.п. 15.5 п.15 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

Позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_4 ), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Юридичний департамент Одеської міської ради (місцезнаходження: 65004, м. Одеса, пл. Думська, 1), про зняття арешту з майна- задовольнити.

Скасувати арешт з будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер обтяження 1386997), накладений на підставі ухвали Київського районного суду міста Одеси, №б/н, від 14.10.2004 року.

Стягнути зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат зі сплати судового збору грошові кошти в сумі 384 гривні 20 копійок та витрат на професійну правничу допомогу - 7040 (сім тисяч сорок) гривень 20 (двадцять) копійок, що в загальній сумі складає 7424 (сім тисяч чотириста двадцять чотири) гривні 40 (сорок) копійок.

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат зі сплати судового збору грошові кошти в сумі 384 гривні 20 копійок та витрат на професійну правничу допомогу - 7040 (сім тисяч сорок) гривень 20 (двадцять) копійок, що в загальній сумі складає 7424 (сім тисяч чотириста двадцять чотири) гривні 40 (сорок) копійок.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 07.12.2020 року.

Головуючий Калініченко Л. В.