справа № 489/3510/19 провадження №2/489/371/20
РІШЕННЯ

Іменем України

07 липня 2020 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретаря судового засідання Долгорученко Т.С.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр» (далі - ДП «СВЦ») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та моральної шкоди

встановив:

У липні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом після уточнення якого заявою від 05.11.2019 остаточно просив визнати незаконним та скасувати наказ відповідача № 71-п від 06.06.2019 про його звільнення з роботи, поновити його на посаді директора філії ДП «СВЦ» у Миколаївській області, стягнути з відповідача середній заробіток за вимушеного прогулу з 06.06.2019 по дату вирішення справи, а також стягнути моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн. та понесені судові витрати.

Як на підставу позовних вимог вказав, що наказом відповідача № 270-к від 06.09.2012 його було призначено директором філії Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр Державної податкової служби України», яке в подальшому перейменоване в Державне підприємство «Сервісно-видавничий центр Міністерства доходів і зборів України», а після цього з 06.07.2015 в ДП «СВЦ».

З метою оптимізації виробництва у 2019 році ДП «СВЦ» вирішило припинити діяльність філій, про що на адресу Миколаївської філії надійшов наказ від 13.03.2019 № 54. Одночасно йому, як директору, в усній формі було запропоновано подати заяву про звільнення за власним бажанням. З чим він не погодився, розраховуючи на отримання вихідної допомоги, передбаченої статтею 42 КЗпП України, та гарантій встановлених законодавством про зайнятість населення. Через його відмову стався конфлікт з керівництвом ДП «СВЦ» та на нього почали здійснювати тиск та перешкоди в робочих процесах.

У зв`язку із даними подіями, маючи хронічні захворювання, маючи встановлену третю групу інвалідності, через надмірне хвилювання та стрес, стан його здоров`я різко погіршився, та 02.05.2019 було відкрито лікарняний лист. Стаціонарне лікування проходив по 17.05.2019, а з 20.05.2019 був відкритий другий лікарняний лист, лікування по якому закінчилося 14.06.2019.

Не зважаючи на тимчасову непрацездатність, 07.06.2019 засобами поштового зв`язку на свою домашню адресу він отримав наказ від 06.06.2019 № 71-п про звільнення Підставою звільнення в наказі вказано результати інвентаризації у філії, в ході якої встановлено нестачу товарно-матеріальних цінностей філії в сумі 106591,48 грн. та відсутність первинної документації за 2016 рік - травень 2019 року. Після чого, 11.06.2019 він рекомендованим листом звернувся до відповідача про надання копії матеріалів, які слугували підставою його звільнення, відповідь на який не отримав.

Наказ про звільнення позивач вважає незаконним, оскільки його звільнено в період тимчасової непрацездатності та за відсутності порушення ним посадових обов`язків. Посилаючись на вказане просить поновити його на посаді та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду.

Відповідач надав відзив на позов, в якому просить в задоволенні позовних вимог відмовити. У відзиві вказано, що до позивача неодноразово застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення у вигляді догани через неналежне ведення бухгалтерського обліку та подання звітності. Наказом від 28.03.2010 № 73 відповідач зобов`язав позивача провести позапланову інвентаризацію. У зв`язку із відмовою позивача надати результати інвентаризації, відповідачем було прийнято рішення про покладення обов`язків голови ліквідаційної комісії філії у Миколаївській області на директора філії ДП «СВЦ» у Херсонській області ОСОБА_3, за участі якої була проведена перевірка стану ліквідації філії у Миколаївській області. В ході перевірки документації філії, комісією встановлено відсутність первинної документації (банк та каса, авансові звіти, Z звіти по торгівлі) з 2016 року по травень 2019 рік, що ускладнювало роботу комісії. Комісією також встановлено недостачу товарно-матеріальних цінностей в розмірі 106591,48 грн., про що складено відповідний протокол. Крім того, відсутність ведення бухгалтерського обліку філією у Миколаївській області призвело до подання до головного підприємства викривленої фінансової звітності, що є грубим порушенням Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Посадовою інструкцією директора філії ДП «СВЦ» у Миколаївській області, затвердженої 29.12.2015, в розділі 4 інструкції передбачено відповідальність директора філії за: неякісне і несвоєчасне виконання наказів та розпоряджень по підприємству (пункту 4.1); незадовільні результати діяльності філії, стан та збереження майна переданого філії, дотримання кошторису (фінансового плату) (пункту 4.2); недостовірність даних про діяльність філії, які надає філія керівництву головного підприємства, податком та іншим органам (пункт 4.3).

При накладенні дисциплінарного стягнення відповідач дотримався вимог пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України та звільнив позивача за одноразове грубе порушення, що потягнуло за собою нанесення збитків підприємству майно якого є державною власністю. Щодо моральної шкоди то позивач не навів мотивів в обґрунтування заявленого розміру.

У відзиві також вказано, що 23.03.2019 відповідачем внесений запис про припинення філії до Єдиного Державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та станом на 28.08.2019 філію у Миколаївській області знято з реєстрації в усіх фондах та податковій інспекції.

Ухвалою суду від 12.09.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Пояснив, що виявлені в ході перевірки ліквідаційної комісії порушення, усуваються шляхом корегування в програмному комплексі «1С», та реальних збитків підприємству вказані порушення не заподіяли.

Відповідач свого представника у судове засідання не направив, про розгляд справи повідомлений належним чином. Наявна в матеріалах справи заява від представника відповідача про перенесення судового засідання через оголошення в Україні карантину, не є підставою для подальшого відкладення розгляду справи, оскільки на дату цього ухвалення рішення здійснюється транспортне сполучення між обласними центрами. Крім того, відповідач вправу був скористатися на участь в судовому засіданні у порядку відеоконференції, але про бажання скористатися таким правом суду не заявляв.

Тому враховуючи, що відповідач надав відзив на позовну заяву, а також строки розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача та ухвалити рішення на підставі наявних у справі письмових доказів.

Суд, вислухавши позивача та дослідивши наявні у справі докази, дійшов наступного.

У відповідності з частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Копією трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 підтверджується, що наказом Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр державної податкової служби» № 270-к від 06.09.2012 позивача було призначено директором філії Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр Державної податкової служби України», яке в подальшому наказом від 20.05.2013 №338 перейменоване в Державне підприємство «Сервісно-видавничий центр Міністерства доходів і зборів України», а після цього наказом від 06.07.2015 № 107 в ДП «СВЦ».

Наказом ДП «СВЦ» від 06.06.2019 №71-к ОСОБА_1 звільнено з 06.06.2019 з посади за неодноразове грубе порушення трудових обов`язків згідно пункту 1 статі 41 КЗпП України.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до наказу ДП «СВЦ» від 13.03.2019 № 54 з метою оптимізації витрат ДП «СВЦ» наказано припинити діяльність філії у Миколаївській області. Створено комісію з припинення філії, у складі голова комісії ОСОБА_1 , члеів комісії ОСОБА_2 . Зобов`язано ліквідаційну комісію здійснити заходи з ліквідації філії до 14.06.2019 та подати керівництву на затвердження ліквідаційний баланс, а первинну документацію передати на зберігання до місцевого архіву у Миколаївській області.

Наказом ДП «СВЦ» від 08.05.2019 № 97 оголошено простій правникам філії у Миколаївській області з 10.05.2019 та зобов`язано головного бухгалтера в період простою проводити розрахунки заробітної плати працівникам виходячи з вимог статті 113 КЗпП України у розмірі двох третин тарифної ставки.

Наказом ДП «СВЦ» від 10.05.2019 № 98 внесені зміни до наказу від 13.03.2019 № 54 «Про припинення філії» та змінено ліквідаційну комісію з припинення філії у Миколаївської області. Головою ліквідаційної комісії призначено ОСОБА_3 , а членами комісії ОСОБА_4 та ОСОБА_5

18.05.2019 на ім`я в.о. директора ДП «СВЦ» позивач ОСОБА_1 надіслав заяву про скорочення терміну попередження про вивільнення та просив звільнити його з 21.05.2019 відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку відповідно до статті 44 КЗпП України та матеріальну допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати відповідно до умов колективного договору.

На підтвердження стану свого здоров`я ОСОБА_1 надав довідку до акту огляду МСЕК, згідно якої йому встановлена третя група інвалідності на строк до 01.07.2022 та рекомендовано стаціонарне лікування.

Згідно листа непрацездатності НОМЕР_2 позивач ОСОБА_1 з 02.05.2019 по 17.05.2019 перебував на стаціонарному лікуванні.

Згідно листа непрацездатності НОМЕР_3 позивач з 20.05.2019 по 14.06.2019 також знаходився на стаціонарному лікуванні.

Відповідно до наказу ДП «СВЦ» від 06.06.2019 № 71-п ОСОБА_1 звільнено з посади директора філії ДП «СВЦ» у Миколаївській області з 06.06.2019 за одноразове грубе порушення трудових обов`язків згідно пункту 1 статті 41 КЗпП України.

Підставою звільнення в наказі вказано - результати проведеної інвентаризації у філії 08.05.2019 згідно якої встановлено недостачу товарно-матеріальних цінностей у розмірі 106591,48 грн. та відсутність у філії первинної документації (банк та каса, авансові звіти, Z звіти по торгівлі) за 2016 - травень 2019 роки.

10.06.2019 ОСОБА_1 звернувся до в.о. директора ДП «СВЦ» із заявою в якій повідомив, що станом на 10.06.2019 він перебуває на лікарняному та з наказом про його звільнення не згоден. У заяві просив надіслати на його домашню адресу наказ про звільнення та матеріалами інвентаризації.

Відповідь на звернення ОСОБА_1 була надана листом ДП «СВЦ» від 19.06.2019 № 544.

У відповіді відповідач повідомив позивачу, що підприємство зверталося до Миколаївської міської лікарні № 1 м.Миколаєва для перевірки факту його знаходження на стаціонарному лікуванні, яка підтвердила дійсність листка непрацездатності НОМЕР_2 . Але з метою правильності обрахування листа непрацездатності керівництво ДП «СВЦ» звернулося за відповідним роз`ясненням до Миколаївського міського відділення Фонду соціального страхування в Миколаївській області, відповідь на який не отримала.

Таким чином, як слідує з досліджених судом доказів звільнення позивача з посади директора філії ДП «СВЦ» у Миколаївській області (дата звільнення 06.06.2019) відбулося в період його тимчасової непрацездатності (20.05.2019 по 14.06.2019 - лист непрацездатності НОМЕР_3 ).

Відповідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави.

Згідно статті 43 Конституції України кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Порядок призначення та звільнення з посади працівника, в тому числі керівника, визначено КЗпП України.

Відповідно до частини третьої статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Таким чином, трудове законодавство не тільки зазначає перелік підстав розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, але й встановлює юридичні гарантії забезпечення прав працівника від незаконного звільнення, однією з яких є передбачена частиною третьою статті 40, частини другої статті 41 КЗпП України заборона звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності.

Наведене відповідає висновку Верховного Суду, наведеного в постанові від 15.04.2020 по справі № 638/3055/17 (провадження № 61-988св19).

Отже звільнення позивача в період його непрацездатності є грубим порушенням законодавства в частині забезпечення гарантій позивача, як працівника.

Щодо надання оцінки підставі звільнення позивача - результатів інвентаризації у філії від 08.05.2019. В ході якої встановлено нестачу товарно-матеріальних цінностей у розмірі 106591,48 грн. та відсутність у філії первинної документації (банк та каса, авансові звіти, Z звіти по торгівлі) за 2016 - травень 2019 роки, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до статті 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

На підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов`язків трудовий договір може бути розірвано лише з керівником підприємства, установи, організації. Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 147 КЗпП України звільнення працівника є дисциплінарним стягненням.

Згідно статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктом першим статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника (постанова Верховного Суду від 24.04.2019 по справі № 212/1376/17-ц (провадження № 61-39007ск18)).

У підтвердження правомірності наказу про звільнення позивач відповідач до відзиву на позов додав Протокол інвентаризаційної комісії від 06.05.2019.

Згідно вказано протоколу в ході перевірки виявлено розбіжності між даними бухгалтерського обліку в програмному комплексі «1С: Підприємство 8.3» та даними виписки з поточного рахунку філії № НОМЕР_5 в АТ КБ «ПриватБанк» в сумі 7915,17 грн. Прийнято рішення надати вказівку посадовим особам філії провести звірку фактичних залишків коштів на поточному рахунку філії та внести виправлення до облікових регістрів програмного комплексу «1С: Підприємство 8.3».

Інших порушень в протокол інвентаризаційної комісії не вказано та будь-яких інших доказів на підтвердження вказаного в наказі про звільнення одноразового грубого порушення обов`язків позивачем відповідачем не надано.

Як вбачається із відповіді на відзив, яку ОСОБА_1 надав до суду 08.11.2019, позивач 07.05.2019 приїхав до приміщення філії у Миколаївській області коли дізнався, що за словами членів комісії відсутні документи філії за 2018 рік. Через виниклий між ним та членами комісії конфлікт він вимушений був викликати поліцію, які відбирали пояснення, склали заяви та протоколи.

Позивач вказує, що за незрозумілих обставин зникла документація лише за 2018 рік, в той час як за 2016 - 2017 роки та частину 2019 року документація філії була наявна під час перевірки. Зазначає, що відповідач не звертався до правоохоронних органів з приводу зникнення документів та свою вину у їх зникненні виключає повністю.

У відповіді на відзив позивач також вказав, що в наказі від 26.04.2019 № 182-т мова йде про розбіжності залишку товару та залишку нерозподіленого прибутку (непокритого збитку) станом на 31.03.2019, який в подальшому в наказі від 106591,48 грн. відповідач перерахував та зазначив у розмірі 106591,48 грн.

У судовому засіданні позивач також пояснив, що про порушення вказане в протоколі інвентаризаційної комісії від 06.05.2019 йому нічого відомо не було, оскільки цей протокол йому не надавався.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 , яка працювала на посаді бухгалтера філії на дату проведення перевірки філії комісією відповідача пояснила, що виявлені в результаті інвентаризації виявлено розбіжності, які стали наслідком облікової помилки. Таку розбіжність не можна вважати фактичним залишком або нестачею, так як такі розбіжності можна усунути виправленням помилок згідно з положеннями (стандартів) бухгалтерського обліку та роз`яснень Міністерства фінансів України.

Згідно роз`яснень Міністерства фінансів України, наданих у листі від 22.09.2003 N 31-04220-20-10/2515, вказано, що відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 6 «Виправлення помилок і зміни у фінансових звітах», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.05.99 N 137, наслідки помилки відображуються у бухгалтерському обліку в тому році, в якому виявлено помилку, шляхом виправлення помилки з нарахування резерву сумнівних боргів і зменшення сальдо нерозподіленого прибутку. Одночасно підприємство вносить зміни про витрати, фінансові результати і резерв сумнівних боргів до показників фінансової звітності за той рік, до якого мають відношення виявлені помилки.

Відповідачем до відзиву на позовну заяву додано акт від 08.05.2019 про відмову ОСОБА_1 від підпису матеріалів інвентаризації, а також акт від 08.05.2019 про відмову ОСОБА_1 надати пояснення щодо виявлених недоліків під час інвентаризації.

Як пояснив, ОСОБА_1 він прибув з лікарні на роботу 07.06.2019, на вимогу членів комісії, де між ним та комісією відбувся конфлікт в ході якого він викликав поліцію.

Оцінивши в сукупності наявні у справі докази, суд не вважає порушення, яке виявленого комісією відповідача в ході перевірки філії у Миколаївській області, грубим. Також відповідачем не доведено яку саме шкоду завдано ДП «СВЦ», виявленим порушенням, зокрема матеріальну, та які негативні наслідки воно має для підприємства.

За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що при застосуванні до позивача в якості підстави звільнення пункт 1 частини першої статі 41 КЗпП України, відповідачем не було дотримано вимог трудового законодавства щодо врахування при застосуванні дисциплінарного стягнення ступеню тяжкості вчиненого проступку і заподіяної ним шкоди, обставини, за яких вчинено проступок, і попередньої роботи позивача, до якого у 2012 році та 2016 році застосовувалися відзнака та грамота ДП «ІВЦ ДПС України» та Державної фіскальної служби України.

Враховуючи наведе та те, що позивача звільнено з роботи в період його тимчасової непрацездатності, наказ відповідача від 06.06.2019 № 71-п є незаконним, а тому він підлягає скасуванню, а позивач поновленню на посаді, з якої його звільнено.

Стосовно посилання відповідача у відзиві на припинення філії та внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, про що вказано у відзиві на позовну заяву, суд ці обставини не приймає, оскільки звільнення позивача відбулося до змін, внесених відповідачем до вказаного Реєстру.

Суд до уваги не приймає також посилання відповідача на те, що до ОСОБА_1 раніше неодноразово застосовувалися дисциплінарні стягнення у вигляді догани (накази від 03.05.2017 № 159-т, 26.04.2019 № 182-т), оскільки звільнення позивача здійснено за пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України, а саме одноразове грубе порушення трудових обов`язків.

Відповідно до частин першої та другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу.

Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Вказаний висновок зазначений також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 826/808/16 (провадження № 11-134ас18).

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 04.09.2019 було витребувано в відповідача довідку про розмір середнього заробітку ОСОБА_1 відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок від 08.02.1995 № 100).

Вимоги ухвали суду відповідачем не виконано.

Пунктом 2 розділу ІІ Порядку від 08.02.1995 № 100 встановлено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Згідно пункту 4 розділу ІІ наведеного Порядку при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених в цьому пункті виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

У підтвердження отриманих доходів ОСОБА_1 надав довідку Пенсійного фонду України за 2019 рік - Індивідуальні відомості про застраховану особу, згідно якої дохід нарахований страхувальник - Філія ДП «СВЦ» у Миколаївській області» ОСОБА_1 за березень та квітень 2019 року становила по 8424,00 грн. в місяць (8424,00 х 2 =16648,00 грн.).

Заробітну плату за травень та червень 2019 року суд не враховує, так як травні 2019 року ОСОБА_1 знаходився на лікуванні, а 06.06.2019 його звільнено.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Таким чином середньоденний заробіток позивача за останні два місяця роботи, що передували події, з якою пов`язана виплата (березень, квітень 20198 року) становить 410,92 грн. (8424,00х2/41).

Так, кількість робочих днів за період з 07.06.2019 по 07.07.20209 (період вимушеного прогулу) складає - 270.

У зв`язку із цим, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу за цей період становить 110948,40 грн. (410,92 х 270), сума якого визначена без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів, що є обов`язком роботодавця, як податковим агентом.

Згідно з статтею 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Беручи до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та враховуючи характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач незаконним звільненням, нехтуванням відповідачем встановленими законом гарантіями, які поширюються на позивача, тяжкістю вимушених змін у життєвих стосунках, що призвело до прикладення ним додаткових зусиль до організації свого життя, а також враховуючи розумність і справедливість розміру моральної шкоди, суд вважає достатнім розміром компенсації заподіяної позивачу моральної шкоди 3000,00 грн.

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 2604,19 грн. (квитанції 01.07.2019 на суму 768,40 грн. та 22.07.2019 на суму 1835,79 грн.).

Позивачем заявлено вимогу немайнового характеру - скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, від оплати якої судовим збором він звільнений на підставі Закону України «Про судовий збір», та вимоги майнового характеру - стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, які підлягають оплаті судовим збором в сумі 2109,48 грн. ((100000,00 грн. моральна шкода + 110948,40 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу) х 1%).

Таким чином, на підставі частини першої статі 141 ЦПК України враховуючи, що фактично позивачем сплачено судовий збір в сумі 2604,19 грн., з відповідача користь позивача пропорційно задоволеному позову підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1634,04 грн. (494,71 + 1139,33 (54,01% від задоволених майнових вимог)), а на корить держави - 253,69 грн. (немайнова вимога оплачена позивачем судовим збором частково в розмірі 494,71 грн. (2604,19 - 2109,48)

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірним та скасувати наказ Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр» від 06.06.2019 № 71-п «Про звільнення» про звільнення ОСОБА_1 з посади директора філії Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр» у Миколаївській області за одноразове грубе порушення трудових обов`язків згідно пункту 1 частини першої статі 41 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді директора філії Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр» у Миколаївській області.

Стягнути з Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період вимушеного прогулу з 07.06.2019 по 07.07.2020 в розмірі 110948,40 грн. (без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів) та 3000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1634,04 грн.

Стягнути з Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр» на користь держави судовий збір в розмірі 253,69 грн.

У іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно пункту 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Відомості про учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач - Державне підприємство «Сервісно-видавничий центр», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Нижньоюрківська,6.

Повний текст судового рішення складено 08.07.2020.

Суддя І.В.Коваленко