Справа № 453/128/20 Головуючий у 1 інстанції: Микитин В.Я.
Провадження № 22-ц/811/2214/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого : Ванівського О.М.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 21 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , з участю третьої особи Служби у справах дітей Сколівської районної державної адміністрації Львівської області, про зменшення розміру аліментів на дітей шляхом зміни способу їх стягнення,-

в с т а н о в и в :

В січні 2020 року ОСОБА_3 звернувся у суд із позовом до відповідачки ОСОБА_1 , в якому просив ухвалити рішення про зменшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення, котрі були присуджені заочним рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 29.08.2018 року (набрало законної сили 01.10.2018 року) у справі № 453/813/18, та стягувати з нього на користь відповідачки аліменти на дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Позов обґрунтовував тим, що заочним рішенням Сколівського районного суду Львівської області, ухваленим 29.08.2018 року у цивільній справі № 453/813/18, провадження № 2/453/421/18, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дітей, з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 1 250 грн. 00 коп. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня подання до суду позовної заяви, а саме з 04.07.2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Зазначене заочне рішення суду 01.10.2018 року набрало законної сили та за заявою відповідачки як стягувача було скеровано до примусового виконання. Виконавче провадження відкрито постановою державного виконавця Сколівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області від 13.03.2019 року. Позивач стверджував, що станом на дату ухвалення вищевказаного заочного рішення суду він перебував на заробітках у Нідерландах, де 01.09.2018 року, під час виконання своїх робочих обов`язків, отримав тяжку травму голови, множинні перелами обличчя, вивих ліктя лівої руки, перелами променевої кістки та лівого зап`ястя, внаслідок чого був госпіталізованим до відділення нейрохірургії у м. Алкмар. Там позивачеві було зроблено невідкладну краніотомію і видалено гематому, а в подальшому, у період з 02.09.2018 року по 19.09.2018 року він проходив лікування у зазначеному медичному закладі. В Україну позивач повернувся 20.09.2018 року, де по даний час проходить курси реабілітації та лікування у невропатолога, на що витрачаються значні кошти. Крім того, 21.02.2019 року позивачеві присвоєно другу групу інвалідності загального захворювання, через що він щомісячно отримує державну соціальну допомогу у розмірі 1 564 грн., котра є єдиним джерелом доходів позивача. Позивач також зазначав, що з січня 2020 року їх з відповідачем двоє дітей проживають разом з ним, а тому вважає, що є усі підстави для зменшення розміру сплачуваних ним аліментів на їх утримання. Відтак, просив на підставі ст. ст. 181-184, 192 СК України позов задовольнити.

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 21 травня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , з участю третьої особи Служби у справах дітей Сколівської районної державної адміністрації Львівської області, про зменшення розміру аліментів на дітей шляхом зміни способу їх стягнення, - задоволено.

Зменшено розмір аліментів шляхом зміни способу стягнення аліментів та вирішено стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у частці від отримуваного заробітку (доходу) у розмірі 1/3 частини, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати набрання даним рішенням суду законної сили і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 Сопотух Володимир Васильович

В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням суду, вважає його незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норма матеріального і процесуального права. Покликається на те, що відповідно до абз. 2 ч. 3 ст.. 181 СК України спосіб стягнення аліментів визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Дана норма є імперативною, тобто в даному випадку даною нормою закону могла скористатися апелянт, як стягував аліментів, але аж ніяк не позивач як платник аліментів. Крім того, ухвалюючи рішення суд першої інстанції не застосував положення ч. 2 ст. 181 СК України, згідно яких розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Предметом апеляційного оскарження є рішення суду, що випливає із сімейних правовідносин, а саме стягнення аліментів, відтак є підстави для розгляду апеляційним судом апеляційної скарги без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України суд, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що станом на дату ухвалення даного рішення єдиним заробітком позивача є отримувана ним державна соціальна допомога по інвалідності, то, виходячи із її розміру, стягнення з позивача аліментів у частці від такого доходу, призведе до зменшення розміру аліментів на дітей, а, отже, захистить порушене право позивача як платника аліментів, у котрого значно погіршилось матеріальне становище.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 04.11.2008 року між сторонами у справі у Верхньосиньовидненській селищній раді Сколівського району Львівської області було зареєстровано шлюб, котрий заочним рішенням Сколівського районного суду Львівської області, ухваленим 08.10.2018 року у цивільній справі № 453/814/18, провадження № 2/453/422/18, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу (копія міститься у справі, а. с. 48-49), було розірвано. Вказане рішення суду 08.11.2018 року набрало законної сили.

Заочним рішенням Сколівського районного суду Львівської області, ухваленим 29.08.2018 року у цивільній справі № 453/813/18, провадження № 2/453/421/18, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дітей (копія мітиться у справі, а. с. 46-47), з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 1 250 грн. 00 коп. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 04.07.2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Вказане рішення суду 01.10.2018 року набрало законної сили.

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області, ухваленим 02.12.2019 року у цивільній справі № 453/508/19, провадження № 2/453/281/19, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , з участю третьої особи Служби у справах дітей Сколівської районної державної адміністрації Львівської області, про звільнення від сплати заборгованості за аліментами та припинення стягнення аліментів на дітей (копія мітиться у справі, а. с. 50-53), ОСОБА_3 звільнено від сплати заборгованості, котра утворилася станом на 01.05.2019 року, у розмірі 24 758 грн. 30 коп., за аліментами на дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , присудженими зазначеним вище заочним рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 29.08.2018 року у справі № 453/813/18, провадження № 2/453/421/18, а у задоволенні позовних вимог про припинення стягнення аліментів на дітей відмовлено. Вказане рішення суду 03.01.2020 року набрало законної сили.

Цим судовим рішенням встановлено, що під час перебування позивачем на заробітках у Королівстві Нідерландів та виконання робіт на будівництві, він 01.09.2018 року отримав тяжку травму голови, множинні перелами обличчя, вивих ліктя лівої руки, перелами променевої кістки та лівого зап`ястя, внаслідок чого був госпіталізованим до відділення нейрохірургії у м. Алкмар Королівства Нідерландів. Там позивачеві було зроблено невідкладну краніотомію і видалено гематому, а в подальшому, у період з 02.09.2018 року по 19.09.2018 року він проходив лікування. В Україну позивач повернувся 20.09.2018 року, де проходив курси реабілітації та численні лікування у спеціалізованих медичних установах. Позивачеві 21.02.2019 року на підставі Акта МСЕК № 17/376 присвоєно другу групу інвалідності загального захворювання, що стверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААА № 850033. З лютого 2019 року позивач перебуває на обліку у Сколівському районному управлінні СЗН Сколівської районної державної адміністрації Львівської області та щомісячно отримує державну соціальну допомогу, котра є єдиним джерелом доходів позивача після присвоєння йому групи інвалідності.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього значно погіршився стан здоров`я, внаслідок отриманої травми йому було встановлено 2 групу інвалідності і його доходи є такими, що він не спроможний виплачувати аліменти у присудженому судом розмірі, тобто посилався на погіршення стану здоров`я та зміну матеріального стану.

При цьому позивачем не було надано до суду належних доказів зміни матеріального стану. Довідка про склад сім`ї № 187, на яку покликається позивач, у якій зазначено, що він ніде не працює, не можна вважати належним доказом суттєвої зміни матеріального стану, так як питання щодо працевлаштування чи контроль за трудовою діяльністю не входить до компетенції органу місцевого самоврядування, яким видано довідку.

Також позивачем не представлено суду доказів того, що він витрачає весь отриманий дохід на своє лікування.

На зазначене суд першої інстанції не звернув уваги і прийшов до помилкового висновку, що у позивача змінився матеріальний стан.

Відповідно до ч.1 ст.81 СК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.80 цього Кодексу достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять предмета доказування.

Позивач не надав суду достатніх доказів на підтвердження погіршення його матеріального стану.

Колегія суддів апеляційного суду також не погоджується із висновком районного суду щодо застосування вимог ч.1 ст.192 СК України в частині зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього на користь відповідачки, шляхом зміни способу їх стягнення з 1250 грн. на 1/3 частини отримуваного доходу.

Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

У відповідності з частиною першою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

У частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати зміну розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. А відповідно до положень п. 2 ч. 3 ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Проаналізувавши вищезазначені положення закону, зокрема, ч.3 ст.181 СК України, колегія суддів зазначає, що право вибору способу стягнення аліментів надано лише тому з батьків, з ким проживає дитина, а визначений рішенням суду спосіб стягнення аліментів може бути змінений лише за позовом одержувача аліментів. Оскільки позивач є платником аліментів, які присуджені у твердій грошовій сумі, тому він таким правом не наділений. Таке положення ч.3 ст.181 СК України повністю відповідає, перш за все, інтересам дитини, а також особи, з якою дитина проживає.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що посилання позивача на положення ст.192 СК України, як на підставу задоволення заявлених ним вимог, є безпідставним, адже позивач, як платник аліментів, має право звертатися з позовом про зміну розміру стягнутих рішенням суду аліментів, але в межах визначеного таким рішенням способу їх стягнення. В той час, як позивач фактично мав намір змінити спосіб стягнення аліментів, посилаючись на погіршення свого майнового стану, та погіршення стану здоров`я, проте не довів обставин, на які він посилався як на обґрунтування своїх вимог.

Проте суд першої інстанції вказані норми закону та докази, які маються в матеріалах справи не врахував.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи, які мають значення для її вирішення, при неправильному застосуванні норм матеріального права, тому дійшов необґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 слід задовольнити, рішення Сколівського районного суду Львівської області від 21 травня 2020 рокускасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 21 травня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , з участю третьої особи Служби у справах дітей Сколівської районної державної адміністрації Львівської області, про зменшення розміру аліментів на дітей шляхом зміни способу їх стягнення - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 17.11.2020 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.