Справа № 486/506/20
Провадження № 2/486/336/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

09 липня 2020 року м. Южноукраїнськ

Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Далматової Г.А.,

при секретарі Коршак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнськ Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області про визначення місця проживання неповнолітньої дитини,

за участю: позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_3 , представника третьої особи Явтушенко Н.В ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

30 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області про визначення місця проживання неповнолітньої дитини.

Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що з 18 лютого 2005 року з відповідачем ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мають неповнолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу дочка проживала з відповідачем, а він сплачував аліменти на її утримання. Через два роки ОСОБА_2 , залишивши ОСОБА_5 у своїх батьків в смт. Арбузинка Миколаївської області, переїхала проживати до м. Одеса. У 2017 році, після того, як на прохання доньки він звернувся до органу опіки та піклування з питання визначення місця проживання останньої з ним, ОСОБА_2 змінила місце проживання дівчинки та вони разом переїхали до м. Одеса. Постійного місця проживання не мали, та час від часу змінювали орендоване житло, що негативно вплинуло на навчання ОСОБА_5 та розвиток її здібностей. Зазначає, що на вихідних та канікулах донька приїжджала до нього, а з травня 2019 року виявила бажання проживати та проживає разом з ним. Він забезпечував її матеріально і на даний час має змогу займатись її вихованням. Забезпечений житлом, офіційно працевлаштований та має гарний стан здоров`я. Вони з донькою дуже близькі люди, їм цікаво проводити час разом. Тому просив визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_6 з ним.

За весь час проживання доньки з батьком мати жодного разу не поцікавилась її життям, не утримувала матеріально, не купувала подарунків, хоча аліменти на утримання доньки отримує до цього часу та використовує їх на власний розсуд і потреби. Оскільки донька на даний час проживає з ним та знаходиться на його утриманні, просив припинити стягнення з нього аліментів на її утримання, що стягуються на користь позивача.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали.

Позивач пояснив, що з літа 2019 року донька проживає разом з ним. Мати участі у житті дитини не приймає, два місяці тому ОСОБА_2 приїхала на два дні і поїхала.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, причину неявки не повідомила, про день та час розгляду справи була повідомлена вчасно та належним чином, шляхом розміщення повідомлення на сайті Судова влада України.

Представник третьої особи в судовому засіданні пояснила, що спеціалістами служби у справах дітей було встановлено, що неповнолітня ОСОБА_6 за власним бажанням проживає разом з батьком в його квартирі, в якій створені всі належні умови для проживання дівчинки. З метою з`ясування думки матері з приводу пред`явленого позову, вона особисто, протягом двох тижнів, телефонувала останній та коли все ж таки додзвонилась, ОСОБА_2 не виявила зацікавленості в даному питанні. На Viber останньої було надіслано позовну заяву. Також встановлено, що банківську картку, на яку надходять аліментні платежі, відповідач добровільно віддати доньці відмовилась.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, з урахуванням думки позивача, суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та постановити заочне рішення, про що в судовому засіданні постановлена відповідна ухвала.

Заслухавши позивача, його представника, представника третьої особи та неповнолітню, дослідившидокази в сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12 травня 2015 року.

Сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_6 зареєстрована за місцем мешкання свого батька в квартирі АДРЕСА_1 .

Факт її проживання в зазначеній квартири підтвердили і сусіди останнього, а саме власник квартири АДРЕСА_2 - ОСОБА_7 та власник квартири АДРЕСА_3 - Юнга ОСОБА_8 .

Зазначена квартира належить позивачу на праві приватної власності на підставі Договору дарування від 25 грудня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Дмитрієвою В.В.

Відносно ОСОБА_1 за час проживання скарг та зауважень про порушення правил проживання не надходило.

ОСОБА_6 навчається в 9-А класі Южноукраїнської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 2.

Позивач працює на ВП ЮУ АЕС ЕРП Цех спеціальних монтажних робіт, слюсарем з ремонту реакторно-турбінного устаткування. За місцем працевлаштування має позитивні характеристики. Розмір нарахованої йому заробітної плати з лютого 2019 року по липень 2019 року становить 158910,92 грн.

З позивача з 27 березня 2015 року на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 стягуються аліменти в розмірі 1/4 частки, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття доньки. Станом на 09 серпня 2019 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня.

Згідно висновку, затвердженого рішенням Южноукраїнської міської ради № 204 від 03 липня 2020 року, орган опіки і піклування Южноукраїнської міської ради вважає за доцільне визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з її батьком ОСОБА_1 .

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У статті 3 Конвенції про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України»).

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Відповідно до статті 11 Закону України Про охорону дитинства кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною першою статті 14 Закону України Про охорону дитинства передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Відповідно до ч. 3 статті 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).

З досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що неповнолітня ОСОБА_6 з 2019 року проживає, за власним бажанням, разом зі своїм батьком ОСОБА_1 . Останній матеріально забезпечений та ним створені належні умови для проживання доньки, він піклується про неї.

Мати ж дівчинки ОСОБА_2 не виявила жодної зацікавленості у вирішенні питання про визначення місця проживання неповнолітньої. В позові зазначено, що остання неодноразово змінювала місце проживання дівчинки, що негативно вплинуло на її навчання та розвиток. Протилежного відповідачем не доведено.

ОСОБА_9 , будучи допитаною в судовому засіданні зазначила, що на даний час їй 14 з половиною років. З літа 2019 року проживає з батьком і бажає проживати з ним. До цього жила з мамою. Рішення проживати з батьком прийняла через наявність у матері боргів та через це неспроможність утримувати її та її брата. Також у її батька більш спокійне та стабільне становище. З мамою часто спілкується. Мама бажає, щоб вона проживала з нею, про судове засідання знає.

Тому, беручи до уваги думку неповнолітньої з приводу визначення місця її проживання, добросовісне виконання позивачем батьківських обов`язків, створення ним для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність з боку батька перешкод у спілкуванні матері з донькою та негативного впливу на її виховання і розвиток, суд приходить до висновку, що визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_6 з її батьком ОСОБА_1 , за встановлених судом обставин, найбільш відповідатиме інтересам дитини.

Що стосується вимоги про припинення стягнення аліментів на утримання дитини, суд приходить до наступного.

Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, зокрема один із способів захисту сімейних прав та інтересів є припинення правовідношення, а також його анулювання.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. (ч.3 ст.181 СК України).

Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічна вимога кореспондується з положеннями ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України) та не підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження.

З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

З урахуванням наведеного, беручи до уваги, що вимога про припинення стягнення аліментів є похідною від вимоги про визначення місця проживання неповнолітньої, яка судом задоволена, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову в цій частині.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати: судовий збір в розмірі 840,80 гривень, сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 206, 263, 264, 265,268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Южноукраїнськ Миколаївської області, разом із батьком ОСОБА_1 .

Припинити стягнення з ОСОБА_1 на корисить ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які стягуються на підставі рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області у справі № 486/445/15-ц.

Відкликати з виконання виконавчий лист № 486/445/15-ц виданий Южноукраїнським міським судом Миколаївської області у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Повне ім`я позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець с. Мар`янівка Новоархангельського району Кіровоградської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Повне ім`я відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду Г.А. Далматова