Житомирський апеляційний суд
Справа №288/674/16-ц Головуючий у 1-й інст. Рудник М. І.
Категорія 47 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Кучерявого О.В.

з участю представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 17 жовтня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Рудник М.І.

у цивільній справі №288/674/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Красногірської сільської ради Попільнянського району Житомирської області, Попільнянської районної державної адміністрації Житомирської області, приватного сільсько-господарського підприємства «ім.Цюрупи» про встановлення факту належності права на земельну частку (пай), -

в с т а н о в и в:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом. Просила встановити факт належності ОСОБА_2 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , права на земельну частку (пай) як члена колективною сільськогосподарського підприємства імені Цюрупи Красногірської сільської ради Попільнянського району Житомирської області, у розмірі 3,99 умовних кадастрових гектарів. В обґрунтування поданого позову зазначала, що 11 квітня 1995 року КСП ім. Цюрупи Красногірської сільської ради Попільнянською районною радою народних депутатів Попільнянського району Житомирської області на підставі Державного акта на право колективної власності на землю серії ЖТ-04-09-000004 передано у колективну власність 1160,0 гектарів землі у межах згідно з планом. Зазначала, що її свекруха - ОСОБА_2 раніше працювала в КСП ім. Цюрупи Красногірської сільської ради, була членом КСП та в подальшому вийшла на пенсію і залишилася членом підприємства. Проте, з невідомих причин її не було внесено до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, виданого КСП ім.Цюрупи. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. Спадкоємцем за заповітом на все належне їй майно є позивачка. За життя ОСОБА_2 не було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) з причин відсутності її прізвища в списку - додатку до державного акта на право колективної власності на землю, а тому для отримання сертифіката на право на земельну частку (пай) на ім`я свекрухи необхідно встановити факт належності їй права на земельну частку (пай).

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 17 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що відповідно до рішення виконавчого комітету Красногірської сільської ради народних депутатів №11 від 28.08.1994 року про встановлення загальної чисельності осіб для обчислення середньої земельної частки, під №75 в списку зазначена спадкодавець ОСОБА_2 , що підтверджується архівним витягом (а.с.30). Маючи намір отримати підтвердження перебування спадкодавця в членах КСП ім.Цюрупи с.Андрушки Попільнянського району апелянт звернулася із відповідною заявою до архівного сектору Попільнянської РДА, однак їй повідомили, що документи від КСП ім. Цюрупи до архівного сектору не надходили (а.с.70), а також такі документи відсутні в комунальній установі «Трудовий Архів» Попільнянської районної ради (а.с.86). Разом з тим, їй стало відомо, що ОСОБА_2 не було внесено в список осіб, які мають право на земельну частку (пай)- додаток до Державного акту на право колективної власності на землю. Крім того вказує, що за її клопотанням ухвалою суду від 21.11.2018 року ухвалено витребувати від ПСП ім. Цюрупи відомості щодо прийняття в члени КСП ім.Цюрупи ОСОБА_2 та надати відповідні докази. Однак ПСП ім. Цюрупи не надано витребуваних доказів. Крім цього, членство ОСОБА_2 в КСП ім. Цюрупи підтверджується наявністю у неї свідоцтва про право на майновий пай КСП ім. Цюрупи серії ЖИ - 6 №297300, відповідно до якого член КСП ОСОБА_2 мала право на частку в майні пайового фонду КСП ім. Цюрупи в розмірі 2626 гривень, відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 22 квітня 2000 року, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину (а.с.31).

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 (Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане Красногірською сільською радою Попільнянського району Житомирської області) (а.с.5).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на випадок своєї смерті заповіла все своє майно, в тому числі жилий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в с.Красногірка, Попільнянського району Житомирської області, своїй невістці ОСОБА_1 .. Ці обставини підтверджуються копією заповіту від 12 березня 1994 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Красногірської сільської ради народних депутатів Попільнянського району Житомирської області та зареєстрованого в реєстрі за № 05 (а.с.6).

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 червня 2005 року, ОСОБА_1 є спадкоємцем майна ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та прийняла спадщину на частину майна, а саме: право на пайовий фонд майна КСП «ім.Цюрупи» с.Андрушки та вклади із нарахованою компенсацією (а.с.31).

Як вбачається з Державного акту на право колективної власності на землю серії ЖТ-04-09-000004, виданого відповідно до рішення Попільнянської районної ради народних депутатів від 20 лютого 1995 року КСП «ім.Цюрупи» Красногірської сільської ради передано у колективну власність 1160,0 гектарів землі в межах згідно з планом. Землю передано у колективну власність для сільськогосподарського використання. До вказаного Державного акта додано Список громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства. Прізвище ОСОБА_2 у зазначеному списку відсутнє (а.с.7-10).

З архівного витягу № 04-04/192 від 19 квітня 2016 року рішення виконавчого комітету Красногірської сільської Ради народних депутатів Попільнянського району від 28 серпня 1994 року № 11 «Про встановлення загальної чисельності осіб для обчислення середньої земельної частки» вбачається, що загальна кількість осіб для обчислення середньої земельної частки складає 238 чоловік та у Списку членів КСГП «ім.Цюрупи» пенсіонерів для обчислення середньої земельної чисельності по Красногірській сільській раді під № 75 вказано ОСОБА_2 (а.с.11,30).

07 жовтня 2014 року за Вих.№ 22 виконавчим комітетом Красногірської сільської ради Попільнянського району Житомирської області видано довідку, згідно якої земельна частка (паю) кожному члену ПСП нарахована 3,99 га.(а.с.12).

Відповідно до довідки №197 від 07 листопада 2016 року, виданої виконавчим комітетом Красногірської сільської ради Попільнянського району Житомирської області, середній розмір земельної частки (паю), нарахованої членам реформованого КСП «ім.Цюрупи» Красногірської сільської ради, складає 3,99 умовних кадастрових гектарів (а.с.41).

Як вбачається із Статуту КСП «ім.Цюрупи», затвердженого рішенням загальних зборів трудового колективу КСП «ім.Цюрупи», членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу з членів підприємства; членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку; прийняття в члени підприємства проводиться правлінням за письмовою заявою громадянина, який виявив бажання вступити до членів підприємства, з наступним затвердженням цього рішення загальними зборами членів підприємства; членство в підприємстві зберігається за громадянами, які своєю працею не беруть участі у підприємницькій діяльності підприємства у випадках та на період: - припинення роботи на підприємстві внаслідок виходу на пенсію за віком (а.с.67-69).

09 лютого 2017 року ПСП «ім.Цюрупи» повідомлено, що на підприємстві немає інформації з приводу того, чи приймалася в члени КСП «ім.Мічуріна» ОСОБА_2 , жителька с.Красногірка Попільнянського району Житомирської області в зв`язку з відсутністю даних. Відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на майновий пай пайового фонду майна КСП «ім.Цюрупи» с.Андрушки Попільнянського району Житомирської області, затвердженого зборами співвласників 22 квітня 2000р., згідно сертифікату ЖИ-6 № 297300 ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) розмір паю останньої становить 2626,00 гривень (а.с.128).

В порядку розгляду вказаної справи судом було витребувано Пенсійну справу ОСОБА_2 , жительки с.Красногірка в матеріалах якої міститься інформація, що вона працювала в Красногірському відділенні колгоспу ім.Цюрупи.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що достатніх підстав для задоволення позову не було.

При цьому судом враховано, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК).

Згідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтями 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Згідно пункту 11 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Частиною другою статті 14 Конституції України встановлено, що право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону.

Нормами частини першої статті 22, частини другої статті 23 Земельного Кодексу України (в редакції чинній на час видачі державного акта встановлено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» /далі Указ № 720/95/ встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до пункту 2 Указу № 720/95, право на земельну частку (пай)мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

За змістом наведеного вище, особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: - перебування в членах КСП на час паювання; - включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; - одержання КСП цього акта. Отже право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі власності на землю конкретному КСП, членом якого вони є (ухвала Верховного суду України від 05 липня 2006 року).

Системний аналіз вищезазначеного вказує на те, що головним критерієм для визнання за особою права на земельну частку (пай) є членство у колективному сільськогосподарському підприємстві, сільськогосподарському кооперативі, сільськогосподарському акціонерному товаристві, а також те, що особа є пенсіонером, який раніше працював в ньому і залишається членом зазначеного підприємства, кооперативу, товариства.

Відповідно до абзацу першого, другого частини першої статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» зазначено, що право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Частиною першою статті 19 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» визначено, що трудові відносини членів підприємства регулюються цим Законом і статутом підприємства, а громадян, які працюють за трудовим договором або контрактом - законодавством про працю України.

Згідно пункту 23, 24 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що судам потрібно мати на увазі, що згідно зі статтею 25 ЗК України, при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Таким чином, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Для набуття права на земельну частку (пай) колективного сільськогосподарського підприємства особа повинна бути членом такого підприємства та мати необхідний обсяг правоздатності на день видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю і, відповідно, для спадкування такого права воно має існувати у спадкодавця на день відкриття спадщини.

В даному випадку доводи позивача про підтвердження права померлого спадкодавця ОСОБА_2 на земельну частку(пай) зазначення її під № 75 в Списку членів КСГП ім.Цюрупи пенсіонерів для обчислення середньої земельної чисельності по Красногірській сільській раді не заслуговують на увагу та заявлених вимог не підтверджують.

Член КСП, якого не було включено у список, що є додатком № 1 до Державного акта на право колективної власності на землю або в додатковий список, якому не видано сертифікат на земельну частку (пай), мав би реалізувати свої права щодо захисту права на земельну частку (пай) за час свого життя.

Разом з тим, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 за наявності передумов для набуття права на земельну ділянку (пай) своїм правом на отримання безоплатно частки землі в землях колективної власності КСП «ім.Цюрупи» у встановленому порядку не скористалася, хоча Державний акт було видано 11 квітня 1995 року.

Дії підприємства щодо не включення до списку громадян - членів КСП, які мають право на земельний пай, ОСОБА_2 за життя не оскаржувала та, відповідно, питання про виділення їй земельної частки (паю) і видачу правовстановлюючих документів, які б підтверджували наявність у неї права власності на земельну частку (пай), за її життя не вирішувалося.

Таким чином, право на земельну частку (пай), яке позивач просить встановити за нею у порядку спадкування, спадкодавець за життя не набув, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Такі висновки узгоджується з викладеним в постанові Верховного суду від 14 серпня 2019 року в справі № 372/510/17-ц провадження № 61-28880св18, яка враховується судом, відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України та в якій вказано про неможливість наділення особи правом на земельну частку (пай) у приватну власність після її смерті.

Позивачем не надано доказів того, що ОСОБА_2 за життя у встановленому законом порядку порушувала питання про включення її до списку на право отримання та видачі сертифіката на право на земельну ділянку (пай) із земель колишнього КСП «ім.Цюрупи». Отже за життя спадкодавець не набула такого права на земельну частку (пай), а тому таке право не увійшло до складу спадщини після її смерті та не може перейти до позивача у порядку спадкування.

За наведених обставин суд правильно вважав, що відсутні правові підстави для задоволення позову.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 17 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 10.01.2020 року.