Справа № 643/4118/18
Провадження № 2/643/235/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2020 року Московський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді - Букреєвої І.А., за участю секретаря Галік А.Е., представників відповідачів Мороз Т.А. , ОСОБА_2 , розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ :

Позивачка ОСОБА_3 з 09 липня 1983 року по 08 лютого 2001 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 .

В період шлюбу ними було придбано за договором купівлі-продажу, який був визнаний дійсним на підставі рішення Московського районного народного суду міста Харкова у справі № 2-466 від 15.06.1988 р., 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 136,2 кв.м., житловою площею 63,5 кв.м. , площею земельної ділянки 625 кв.м.

Інша 1/2 частина спірного майна належить відповідачу ОСОБА_5 . ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та після його смерті відкрилась спадщина, в тому числі на спірний будинок.

З огляду на наведене, вважає, що спірне майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та належало подружжю у рівних частках. Вважає, що наявні підстави для визнання за нею права власності на 1/2 частку спірного майна, як майна, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а саме визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки ОСОБА_7 помер, позов пред`являє до його спадкоємця.

Представник відповідача ОСОБА_5 - адвокат Мороз Т.А. позов не визнала . Суду пояснила , що ОСОБА_5 є власником 1 / 2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 25.03.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Гібадуловою Л.А., реєстр №1709. У встановленому законом порядку вказане праве власності було зареєстровано у КП «ХМБТІ»14.04.2011 року. Позивачем не заявлено до ОСОБА_5 вимог і ніяким чином розділ другої половини будинку не має до нього відношення. Крім того , зазначила , що позивачка бажає розділити будинок , який померлий спадкодавець та його колишня дружина - позивач по справі ОСОБА_3 придбали у 1988 році. За останні більш ніж тридцять років цей будинок потерпів значних змін , а тому не зрозуміло на що саме претендує позивачка.

Відповідач ОСОБА_6 до суду не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином , про причини неявки суд не повідомила. Матеріали справи містять її клопотання про відмову у позові у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Відповідач ОСОБА_4 до суду не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Суд , вислухав сторони , дослідив матеріали справи , прийшов до наступного висновку.

Статтею 29 КпШС встановлено, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них, суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між позивачем та померлим було розірвано у 2001 році. Позивач з 2003 року зареєстрована за іншою адресою у АДРЕСА_2 . У 2004 році було зареєстровано шлюб між померлим та ОСОБА_6 , яка з того часу постійно проживає за адресою АДРЕСА_1 . Однак, з моменту розірвання шлюбу питання щодо поділу спільного майна подружжя позивачка не порушила.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується насамперед з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивний (сам факт порушення права) так і суб`єктивний (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (частина друга статті 72 СК України).

Суд вважає за необхідно відмовити у позові у зв`язку зі спливом строків позовної давності , при цьому виходить з того, що з позовом до суду позивачка звернулася 10 квітня 2018 року, тобто через 17 років після розірвання шлюбу та смерті ОСОБА_7 , відсутні докази того , що під час життя ОСОБА_7 , колишнім подружжям не було вирішено питання щодо розподілу майна.

Пояснення щодо того , що ОСОБА_3 про порушення свого права власності дізналася тільки після смерті ОСОБА_7 , грунтуються виключно на поясненнях позивача і є , на думку суду , надуманими із метою визначення строку відрахування позовної давності саме з цієї дати.

За 17 років після розірвання шлюбу , позивач мала об`єктивну можливість та зобов`язана була прийняти заходи щодо збереження свого права на частину майна, ніяких підтверджень того , що увесь цей час вона користувалася або піклувалася про своє майно, утримувала його , суду не надано . Таким чином, суд вважає , що вона мала дізнатися про порушення свого майнового права.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та міг «довідатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому посилання позивача на те, що до 2018 року вона не знала про порушення своїх майнових є необгрунтованими.

Суд дійшов висновку щодо спливу строку позовної давності , відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України це є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

ОСОБА_3 у позові до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів.

Повний текст рішення складений 13 липня 2020 року.

Суддя