Справа № 159/1849/18
Провадження № 2/159/1029/20
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

в складі головуючого судді Панасюка С.Л.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позиції позивача.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що 30 січня 2017 року відбулася дорожньо-транспортна пригода з участю транспортного засобу «SKODA OCTAVIA», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «MITSUBISHI PAJERO», номерний знак НОМЕР_2 , яким керував відповідач. Позивач виплатив потерпілій особі ОСОБА_3 страхове відшкодування в сумі 32291,96 грн. і просить його стягнути в порядку регресу з ОСОБА_1 , оскільки той не повідомив про пригоду у встановленому порядку та залишив місце пригоди.

Заперечення відповідача.

Відповідач зазначає, що позивач не довів, що розмір страхового відшкодування мав бути саме в сумі 32291,96 грн., а не в іншій сумі. Просив в позові відмовити.

Мотивувальна частина рішення.

30 січня 2017 року відбулася дорожньо-транспортна пригода з участю транспортного засобу «SKODA OCTAVIA», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «MITSUBISHI PAJERO», номерний знак НОМЕР_2 , яким керував відповідач.

Позивач виплатив потерпілій особі ОСОБА_3 страхове відшкодування в сумі 32291,96 грн.

Зазначені вище обставини не заперечуються сторонами.

Постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11.04.2017 року в справі №159/1125/17, провадження №3/159/903/17, ОСОБА_1 визнано винним у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження автомобіля ОСОБА_3 , а також у тому, що він, будучи учасником ДТП, залишив місце пригоди, за ст.ст. 124, 122-4 КУпАП.

Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язкою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, слід вважати встановленим і доведеним, що ОСОБА_1 є винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої автомобіль ОСОБА_3 , якій позивач виплатив страхове відшкодування, був пошкоджений, а також, що ОСОБА_1 , будучи учасником ДТП, залишив місце дорожньо-транспортної пригоди.

Оскільки на момент пригоди транспортний засіб «MITSUBISHI PAJERO», номерний знак НОМЕР_2 , був забезпеченим за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/1609760, позивач, на підставі заяви потерпілої сторони від 13.03.2017 року, відповідно до страхового акту № UA016/L01/01 від 25.04.2017 року, виплатив власнику пошкодженого автомобіля «SKODA OCTAVIA» ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 32291,96 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3796 від 26.04.2017 року.

Частиною 1 ст.1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речову право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використанням, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст.993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до п.38.1, п.38.1.1 (в) ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

ОСОБА_1 , будучи водієм забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди, не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Тому позивач має право подати регресний позов до нього.

Згідно ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованому у порядку встановленому законодавством.

Як зазначалося, позивач виплатив потерпілій особі ОСОБА_3 страхове відшкодування в сумі 32291,96 грн.

Відповідно до ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з абз.10 ч.2 ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Згідно розрахунку страхового відшкодування до страхового акту № UA016/L01/01 від 25.04.2017, завданого власнику автомобіля марки «MITSUBISHI PAJERO», номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 31 січня 2017 року, розмір матеріального збитку склав 32291,96 грн.

Згідно платіжного доручення від 26.04.2017, позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 32291,96 грн.

Відповідач не погодився з визначенням суми виплаченого позивачем страхового відшкодування.

Однак, цю свою незгоду відповідач не обґрунтував нічим, не подав ніяких доводів та доказів, тим самим не довів, що виплачена позивачем сума страхового відшкодування є невірною.

Відповідач не навів переконливих доводів, які могли б поставити визначений оцінювачем збиток під сумнів, не подав доказів, які його спростовують, зокрема, іншого визначення збитку, здобутого у встановленому законом порядку.

Тому, слід вважати доведеним, що розмір збитку, завданого пошкодженням автомобіля марки «MITSUBISHI PAJERO» у дорожньо-транспортній пригоді, яка відбулася 31 січня 2017 року з вини ОСОБА_1 становить 32291,96 грн.

Керуючись ст.ст.12, 81, 82, 259, 263, 264, 265, 273 ЦПК України, на підставі ст.ст. 993, ч.2 ст.1187, ч.1 ст.1191, ст.1192 ЦК України, на підставі ст.29, п.38.1, п.38.1.1 (в) ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», абз.10 ч.2 ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) в користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 40, МФО 351005, код ЄДРПОУ 20782312, рахунок № НОМЕР_4 ) 32291 (тридцять дві тисячі двісті дев`яносто одну) грн. 96 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ), в користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 40, МФО 351005, , рахунок № НОМЕР_4 ) судові витрати в сумі 1762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн. 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Волинського апеляційного суду через Ковельський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на його апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий:С. Л. Панасюк