РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2020 року

м. Рівне

Справа № 562/2162/19

Провадження № 22-ц/4815/1226/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Боймиструка С. В., Хилевича С. В.,

секретар судового засідання - Пиляй І. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Ідея Банк»,

відповідач - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу

Гуревічов Олег Миколайович

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 14 листопада 2019 року у складі судді Мички І. М., ухвалене в м. Здолбунові Рівненської області,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова Олега Миколайовича про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 25 березня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1366, про стягнення з позивача на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» грошових коштів за кредитним договором від 25 квітня 2018 року № Р24.00208.003887892 за період з 03.10.2018 року по 04.02.2019 року на загальну суму 161906,72 грн., що підтверджується змістом цього виконавчого напису.

06.05.2019 року Акціонерний банк «Ідея банк» подав до Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області оскаржуваний виконавчий напис разом із заявою про відкриття виконавчого провадження для виконання у примусовому порядку, за яким цей відділ ДВС відкрив виконавче провадження та вчинив виконавчі дії, що підтверджується, зокрема, заявою стягувача про відкриття виконавчого провадження із відмітками про реєстрацію цієї заяви відділом ДВС 06.05.2019 р. за вх.№3011, постановою про звернення стягнення на заробітку плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 08.05.2019 року.

Оскаржуваний виконавчий напис, як прямо значиться в ньому, вчинено саме за кредитним договором, однак на день вчинення оскаржуваного виконавчого напису 25.03.2019 року вже не було правових підстав для його вчинення за кредитним договором через ту обставину, що постанова Кабінету міністрів України від 26 листопада 2014 року №662, якою було внесено зміни до Переліку документів - додано можливість вчиняти виконавчі написи на підставі кредитних договорів за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, станом на 25.03.2019 року була не чинною згідно із постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, залишено без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року. Вважає, що то за таких обставин оскаржуваний виконавчий напис вчинено безпідставно і незаконно, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Станом на день вчинення оскаржуваного виконавчого напису не було правових підстав для його вчинення за зверненням відповідача як стягувача на підставі кредитного договору, оскільки постанова Кабінету Міністрів України , якою було встановлено таку можливість у 2014 році, вже на цей час була не чинною. При вчиненні оскаржуваного виконавчого напису з позивача було стягнуто 6783,60 грн. - строкової плати за обслуговування кредиту; 23 688,28 грн. - простроченої плати за обслуговування кредиту; Рішенням Конституційного суду України від 10 листопада 2011 № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22,23 статті 1 , статті 11 частини восьмої статті 18,частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послу ) підтверджено , що положення пунктів 22,23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають під час укладення так і виконання такого договору. Згідно п.1.1 Кредитного договору №Р24.00208.003887892 від 25.04.2018 року кредит надавався саме на споживчі потреби. Також оскаржуваним написом стягнуто з позивача 28 521,82 грн. пені. Між тим, згідно п.п.3.3.1 п.3.1. розділу кредитного договору № Р24.00208.003887892 від 25.04.2018 року розмір пені становить 0,15 в період прострочення від 1 до 60 календарних днів та 0,65 % - з 61 дня. За період із 03.10.2018 року по 04.02.2019 року, зазначений у оскаржуваному виконавчому написі ( 5 місяців) таку суму пені ( понад 28 тисяч грн..

0 на зазначену в виконавчому написі суму простроченої заборгованості ( 11 319 грн.39 коп.0 нарахувати неможливо, особливо, з урахуванням сплаченої позивачем заборгованості і реально одержаної суми. Згідно пп.3 .3 п.3 глави 16 розділу II Порядку якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку.

Оскаржуваним виконавчим написом фактично стягнуто одну й ту ж саму суму двічі, зокрема, значиться прострочений борг в сумі 11 319,39 грн., а також ще раз ця сама сума включена в розділ основний борг - 88 680,61 грн., що підтверджується змістом п.6.1 кредитного договору (відповідач за 5 місяців згідно графіку платежів нарахував цю суму і це зазначено в виконавчому написі а потім , ще раз вказав всю суму кредиту згідно договору без урахування цієї окремо виділеної суми).

З врахуванням наведеного оскаржуваний виконавчий напис вчинено без дотримання усіх вищезазначених фактичних обставин та законодавчих положень, а тому він є таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 14 листопада 2019 року вказаний позов задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 20, березня 2019 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем та зареєстрований в реєстрі за № 1366 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» грошових коштів за кредитним договором від 25 квітня 2018 року №Р24.00208.003887892 за період з 03.10.2018 року по 04.02.2019 року (разом із платою за вчинення виконавчого напису) на загальну суму 161906,72 грн.. Стягнуто з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь держави судовий збір в розмірі 768 гривні 40 копійок.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване положеннями Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, які встановлюють вимоги для вчинення виконавчих написів нотаріусами України та обґрунтоване належними і достовірними доказами на підтвердження того, що такі вимоги нотаріусом Гуревічовим О.М. дотримані не були, зокрема, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив вищевказані правові норми.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неправильної оцінки фактичних обставин та їх недостатнього дослідження, АТ «Ідея Банк» оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що відповідачем на адресу позивача було направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 04.02.2019 року, яку, як вбачається з переліку документів, доданих до позовної заяви, було ним отримано, і копію якої разом з довідкою-розрахунком заборгованості він долучив до позовної заяви.. Додає, що згідно цієї вимоги відповідач вимагав у позивача сплатити аналогічну суму заборгованості у розмірі 160 006,72 грн., яка була залишена без виконання. Акцентує увагу на тому, що для вчинення виконавчого напису закон не вимагає вручення письмової вимоги боржнику, і для захисту своїх прав шляхом стягнення заборгованості у примусовому порядку цілком достатньо звернутися за вчиненням виконавчого напису нотаріуса.. Зазначає, що нотаріус вчиняє виконавчий напис, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що із дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами, організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, визначені Переліком, і згідно п.2 цього Переліку для одержання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості з підстав, що випливають із кредитних правовідносин додаються: оригінал кредитного договору, засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Стверджує, що Банком, окрім визначених переліком документів, було подано нотаріусу також вимогу про усунення порушень кредитних зобов`язань, довідку-розрахунок заборгованості, виписку по рахунку боржника, список згрупованих поштових відправлень із зазначенням позивача як одержувача, заяву про вчинення виконавчого напису. Довідку про ненадходження платежів, розрахунок заборгованості за кредитним договором, кредитний договір та заяву про акцепт. З огляду на це вважає, що Банком було дотримано усіх необхідних вимог для підтвердження безспірності заборгованості, а тому вчинення нотаріусом виконавчого напису є законним. Покликаючись на неврахування судом при ухвалення оскаржуваного рішення правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові Великої Палати від 02.07.2019 року по справі № 916/3006/17, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ОСОБА_1 - адвокат Шендера Оксана Миколаївна вважає рішення місцевого суду законним, обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу відхилити.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 25 березня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1366 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» грошових коштів за кредитним договором від 25 квітня 2018 року № Р24.00208.003887892 за період з 03.10.2018 року по 04.02.2019 року на загальну суму 161906,72 грн., що підтверджується змістом цього виконавчого напису.

06.05.2019 року Акціонерний банк «Ідея банк» подав до Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області оскаржуваний виконавчий напис разом із заявою про відкриття виконавчого провадження для виконання у примусовому порядку, за яким цей відділ ДВС відкрив виконавче провадження та вчинив виконавчі дії, що підтверджується, зокрема, заявою стягувача про відкриття виконавчого провадження із відмітками про реєстрацію цієї заяви відділом ДВС 06.05.2019 р. за вх.№3011, постановою про звернення стягнення на заробітку плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 08.05.2019 року.

Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч.1, 2 ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Виконавчий напис повинен відповідати вимогам ст. 89 Закону України «Про нотаріат».

Вчинення виконавчого напису здійснюється в порядку, передбаченому главою 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року, №296/5.

Порядком передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій мають бути зазначені необхідні відомості про стягувача та боржника; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо.

У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Як вбачається з матеріалів справи, у оскаржуваний виконавчий напис включено і ним стягнуто з ОСОБА_1 , поміж іншого, 6783,60 грн. строкової плати за обслуговування кредиту та 23688,28 грн. простроченої плати за обслуговування кредиту.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Згідно п.1.1. Кредитного договору № Р24.00208.003887892 від 25.04.2018 р. кредит надавався саме на споживчі потреби, а тому включення у виконавчий напис плати за користування кредитом є спірним з огляду на імперативні норми абзацу 2 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, відповідно до якої кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова, договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні нього Закону, є нікчемною.

Згідно ч.2 ст.215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 06 вересня 2017 року по справі № 531/648/15-ц стосовно ПАТ «Ідея Банк», яким було залишено в силі рішення суду першої інстанції, котрим пункт договору ПАТ «Ідея Банк» стосовно щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості визнано недійсним. Уній суд зазначив, що послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, с незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Аналогічні висновки щодо щомісячних сплат за обслуговування кредитної заборгованості були зроблені Верховним Судом України в постановах №6-1746цс16 від 16 листопада 2016 року, №6-80цс13 від 25 вересня 2013 року, №6-80цс12 від 12 вересня 2013 року. Та узгоджуються із усталеною судовою практикою Верховного Суду, що знайшло своє відображення, зокрема, у постанові Верховного Суду від 27.12.2018 р. у справі №695/3474/17.

Наведені обставини справи в сукупності з нормами права, якими вони врегульовані, вказують на те, що нотаріус при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив положення Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» залишити без задоволення.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 14 листопада 2019 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде складено 27 листопада 2020 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Боймиструк С. В.

Хилевич С. В.