Справа № 206/4031/20
Провадження № 2/206/1052/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря судового засідання Гергіль Ю.І.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

І. Стислий виклад позиції представника позивача та відповідача.

Відповідно до підписаної 28.11.2009 заяви № б/н, відповідач звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 17000,00 грн. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 13.08.2020 має заборгованість у розмірі 27732,25 грн., яка складається з наступного: 20896,82 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита; 6835,43 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Вказані суми АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить стягнути з відповідача на свою користь (а.с. 1-3).

Не погоджуючись із викладеними обставинами, відповідач подав відгук, який судом було залишено без розгляду на підставі ст. 126 ЦПК України та у зв`язку з невідповідністю ст. 178 ЦПК України (а.с. 78-83).

Відповідач в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначив, що підписаний номерний бланк заяви та надані «Умови та правила надання банківських послуг» не відповідають внутрішнім положенням Банку та на момент підписання Заяви, особа, що підписала заяву на підставі довіреності не є правомочною, так як Банк здійснив заміну типу товариства без його перетворення, яке здійснюється на підставі загальних зборів з подальшим внесеннями змінами в Статуті. Відповідач не обрав жодної запропонованої послуги з пункту 4 ані «кредитна картка Універсальна 30 днів пільгового періоду», ані «кредитна картка Універсальна 55 днів пільгового періоду» та не визначив кредитний ліміт для вищезазначених послуг. Будь-яких додаткових «пам`яток» чи інших додатків щодо умов надання послуг йому не надавалось, ні з чим його під підпис не ознайомлювали. Наданий представником позивача документ «Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 діб пільгового періоду» має інший номер бланку ніж підписана ним заявка та підпис іншої людини. Також, позивачем в односторонньому порядку було змінено відсоткову ставку та неодноразово змінено кредитний ліміт, при цьому будь-яких підтверджень погодження Банком змін умов кредитування представником позивача не надано. Крім того, договір споживчого кредиту був підписаний з порушенням принципу рівності сторін та змагальних засад цивільного законодавства. В заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку не визначено суму кредитного ліміту та в графі бажаний кредитний ліміт по платіжній карті «Універсальна» не визначений та відсутня відмітка про вручення та ознайомлення зі змістом пам`ятки клієнта, яка містить тарифи та основні умови обслуговування та кредитування. Також, на думку відповідач, відбулось порушення прав, як споживача, оскільки в нього відсутній примірник договору, відсутні чітко розписані регламентовані умови кредитування, відсутній узгоджений сторонами графік платежів.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

04.09.2020 представником позивача подано дану позовну заяву з додатками. Разом з позовною заявою подано заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача.

09.09.2020 постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

15.09.2020 представником позивача, на виконання ухвали судді від 09.09.2020, подано заяву про усунення недоліків.

01.10.2020 у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду по суті на 26.10.2020.

26.10.2020 було відкладено розгляд справи на 23.11.2020 у зв`язку із неявкою усіх сторін по справі.

23.11.2020 судове засідання відкладено на 30.11.2020 у зв`язку з клопотанням відповідача.

30.11.2020 до канцелярії суду надійшов від відповідача відгук на позовну заяву про стягнення заборгованості.

30.11.2020 судом відгук залишено без розгляду, заслухано вступне слова відповідача, досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

30.11.2020 проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

ІІІ. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача та відповідачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до умов кредитного договору та вимог частини другої статті 1050, частини другої статті 1054 ЦК України, у разі порушення позичальником зобов`язання щодо повернення чергової частини кредиту позивач, як позикодавець, має право вимагати дострокового повернення частини суми кредиту, що залишилася, а також сплати належних процентів.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , тобто відповідач, підписав заяву № б/н від 28.11.2009, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 5000 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків 2,5 % на місяць на залишок заборгованості, щомісячна комісія 0%. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві (а.с. 18).

Окрім цього, відповідач ознайомився з умовами кредитування, реальною річною ставкою, орієнтованої загальною вартістю кредиту, порядком повернення кредиту та іншими важливими правовими аспектами, що підтверджується його підписом у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с. 19).

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на відповідача, у період з 28.11.2009 по 20.09.2019 кредитний ліміт змінювався, та станом на 03.07.2015 становив 15120,00 грн. (а.с. 16).

В той же час, у зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 13.08.2020 має заборгованість у розмірі 27732,25 грн., яка складається з наступного: 20896,82 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита; 6835,43 грн. заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 7-15, 38-47, 54-63).

Так, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму в межах пред`явленого позову у розмірі 27732,25 грн., яка складається з наступного: 20896,82 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита; 6835,43 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Суд не бере до уваги доводи відповідача з приводу того, що підписаний номерний бланк заяви та надані «Умови та правила надання банківських послуг» не відповідають внутрішнім положенням Банку та на момент підписання Заяви, особа, що підписала заяву на підставі довіреності не є правомочною, оскільки останні не спростовують наявність заборгованості перед позивачем та не звільняють його від обов`язку сплатити кошти отримані у позивача, а згідно ч. 2 ст. 108 ЦК України, у разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов`язки попередньої юридичної особи.

Також, суд не бере до уваги доводи відповідача, що відповідач не обрав жодної запропонованої послуги з пункту 4 ані «кредитна картка Універсальна 30 днів пільгового періоду», ані «кредитна картка Універсальна 55 днів пільгового періоду» та не визначив кредитний ліміт для вищезазначених послуг, будь-яких додаткових «пам`яток» чи інших додатків щодо умов надання послуг йому не надавалось, ні з чим його під підпис не ознайомлювали, адже наведене спростовується матеріалами, дослідженими в судовому засіданні, а саме заява містить підпис відповідача, в якій зазначено кредитний ліміт в розмірі 5000 грн. та зазначено, що відповідач своїй підписом підтвердив факт отримання ним інформації про умови кредитування.

До того ж, відповідач підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», що підтверджує ознайомлення відповідача з обраним пільговим періодом для його карткового рахунку.

З приводу доводів відповідача, що бланки заяви та довідки місять різні номери та в довідці підпис іншої людини, то слід зазначити, що окремі документи, які не зобов`язані мати однаковий номер, дане твердження відповідача не ґрунтується на нормах закону, а доводи щодо справжності або не справжності підпису в довідці може бути доведено за допомогою такого доказу як почеркознавча експертиза, про призначення якої відповідачем заявлено не було, а враховуючи принцип змагальності не може бути призначено судом з власної ініціативи.

В той же час, судом відхиляються доводи відповідача щодо того, що банк не погоджував збільшення кредитного ліміту з відповідачем, оскільки на підтвердження даних обставин позивачем було надано докази, а саме: довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на відповідача ОСОБА_1 (договір № б/н), згідно якої у період 28.11.2009 по 20.09.219 кредитний ліміт на картковому рахунку відповідача неодноразово змінювався та станом на 20.04.2013 становив 17000,00 грн., станом на 03.07.2015 15200 грн. (а.с. 16), виписки за договором № б/н станом на 17.08.2020 (38-47, 54-63) згідно яких вбачається, що відповідач ОСОБА_1 активно користувався наданим йому кредитним лімітом, який змінювався з урахуванням його потреб, адже кредитний ліміт змінювався безпосередньо перед зняттям коштів або перед автоматичним погашенням заборгованості.

Крім того, дане право Банку передбачено п.п. 3.2, 3.3 «Умов та правил надання банківських послуг», з якими відповідач погодився.

Суд також відхиляє доводи відповідача з приводу того, що відбулось порушення прав, як споживача: в нього відсутній примірник договору, відсутні чітко розписані регламентовані умови кредитування, відсутній узгоджений сторонами графік платежів, оскільки відповідачем не надано доказів, що даний кредитний договір є споживчим та навпаки надання узгодженого сторонами графіку платежів не є можливим, адже кредитний ліміт на картковому рахунку передбачає, що власник рахунку може скористатися частиною або взагалі не скористатися даним лімітом, у зв`язку з чим сума погашення заборгованості буде завжди різною і погодження графіку при підписанні заяві буде не доцільним.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15.

Сторонами досягнуто згоди щодо істотних умов договорів, зокрема, щодо розміру кредиту, валюти кредитування, відсоткової ставки за кредитним договором, а також порядку сплати кредиту, при підписанні цього договору позичальник ознайомився та погодився з його умовами, а саме: підписав його, отримав кредит та використав його за цільовим призначенням, тим самим не заперечував щодо умов договору, крім того, не оскаржував та виконував умови договору протягом тривалого часу.

Аналогічного висновку дійшла Великої Палати Верховного Суду у постанові від 5 грудня 2018 року по справі 521/20289/14-ц.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

В свою чергу, практика Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, рішення ЄСПЛ в справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, рішення ЄСПЛ у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010).

Враховуючи вищевикладене, вислухавши доводи відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, а також приймаючи до уваги, що відповідач в порушення умов договору свої зобов`язання по поверненню грошових коштів та сплати відсотків за користування ними не виконав, у зв`язку з чим у банку виникло право вимагати повернення грошових коштів та стягнення заборгованості у примусовому порядку, з урахуванням викладеного, суд вважає звернення позивача з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів та судових витрат цілком обґрунтоване, та таке, що відповідає характеру та змісту цивільно-правових відносин та приходить до обґрунтованого висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2102,00 грн., сплачений позивачем при подачі позову до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 509, 526, 530, 610, 611, 612, 623, 1050, 1054-1055 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 81, 82, 141, 263, 264, 265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості -задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»(01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, , р/р. № НОМЕР_2 ), заборгованість за кредитним договором № б/н від 28.11.2009 в розмірі - 27732,25 грн., яка складається з наступного: 20896,82 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита; 6835,43 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 04.12.2020.

Головуючий суддя: К.С. Маштак