30.11.2020 Справа № 363/2024/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого-судді Чіркова Г.Є.,

при секретарі Гриб Л.І.,

за участю позивачки ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом у зв`язку з розпадом сім`ї, що є підставою для розірвання шлюбу.

В позовній заяві зазначила, що сімейне життя між нею та відповідачем поступово почало погіршувалося через відсутність взаємних поглядів на життя. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи між нами постійно виникають сварки, свідком яких стають діти, що тяжким чином впливає на їх психічний стан та кожен раз спричиняють їм душевні страждання. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у сім`ї, він не здатен підтримувати нормальну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. В кінцевому результаті все це призвело до фактичного припинення між нами шлюбних відносин, а тому подальше збереження сім`ї вважає неможливим, що суперечить її інтересам.

Позивачка в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та категорично наполягала на його задоволенні. Пояснила, що вони з відповідачем не проживають як сім`я вже тривалий час та не ведуть спільного господарства. За її переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Ствердила, що надання строку на примирення не виправило стан шлюбних відносин, а тому збереження сім`ї вважала неможливим.

Відповідач позов не визнав та наполягав на збереженні сім`ї та примиренні подружжя, яке могло б відбутися за сплином часу.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного.

Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 09 березня 2002 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 09 березня 2002 року.

Від вказаного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про їх народження.

Як встановлено з пояснень сторін по справі, вони проживають окремо та спільного господарства не ведуть.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Як передбачено ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Ухвалою суду від 28 жовтня 2020 року сторонам надавався строк для примирення терміном на один місяць, однак останні примирення так і не досягли.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

В суді позивачка категорично наполягала на розірванні шлюбу та не вбачала жодної можливості для збереження сім`ї й примирення з відповідачем.

Відповідач в суді довів можливості реального примирення з дружиною, коли сама позивачка таку можливість категорично відкидає.

За таких умов під час судового розгляду судом вжито заходи до примирення подружжя, й з огляду на позицію позивачки суд переконався в неможливості і нездійсненності такого примирення.

Відтак, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя й збереження сім`ї є неможливим та інтересам позивачки не відповідає, що згідно ч. 2 ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу.

Таким чином, позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону й підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 259, 265, 268 ЦПК України,

вирішив:

позовну заяву задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 09 березня 2002 року Старовижівським районним відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис №І/с/ - розірвати.

При реєстрації розірвання шлюбу за позивачкою залишити шлюбне прізвище - ОСОБА_1

Повне рішення суду складено 02 грудня 2020 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного рішення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд Київської області.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий 24 липня 2002 року Старовижівським РВ УМВС України у Волинській області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серії НОМЕР_3 виданий 18 червня 1996 року Шацьким РВ УМВС України у Волинській області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя