Ухвала

30 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 199/1037/20

провадження № 61-13176ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Литвиненко І. В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Олійник А. С. у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» про спростування фактів безоблікового споживання електричної енергії та самовільного підключення до електромережі, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

03 вересня 2020 року Верховний Суд зареєстрував касаційні скарги ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 24 липня 2020 року та ухвали Дніпровського апеляційного суду від 31 липня 2020 року.

Ухвалами Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04 листопада 2020 року вказані касаційні скарги залишено без руху, заявнику надано строк для усунення їх недоліків. Запропоновано заявнику надати належні та допустимі докази на підтвердження поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження, зокрема щодо дати отримання оскаржуваних ухвал суду, оскільки безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, не відповідає вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ухвалою Верховного Суду від 24 листопада 2020 року виправлено описку в ухвалі Верховного Суду від 04 липня 2020 року, а саме: у шосту абзаці мотивувальної частини, замість «17 вересня 2020 року» помилково зазначено «03 вересня 2020 року».

У листопаді 2020 року до Верховного Суду надійшла заява про усунення недоліків у касаційних скаргах та відвід судді-доповідача Олійник А. С., яка обґрунтована тим, що є обставини, які викликають сумніви в неупередженості та об`єктивності судді (пункт 5 частини першої статті 36 ЦПК України).

Заява про відвід мотивована тим, що ОСОБА_1 не пропустив строк на касаційне оскарження ухвал суду апеляційної інстанції, суддя Олійник А. С. процитувала норми статті 390 ЦПК України, але їх не застосувала. Також зазначив про те, що не зобов`язаний додавати до касаційної скарги докази отримання судового рішення, оскільки такі докази є в матеріалах справи. Крім цього, під час обчислення строку на касаційне оскарження суддя Олійник А. С. не пояснила, з якого моменту починається перебіг строку на оскарження, а обмежилася днем постановлення судом апеляційної інстанції оскаржуваних ухвал, не з`ясувала день складення повного тексту судового рішення, що завадило ОСОБА_1 у доступі до касаційного суду.

Ухвалою Верховного Суду від 25 листопада 2020 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді Олійник А. С. визнано необґрунтованим.

В ухвалі суду зроблено висновок, що зміст та доводи заяви ОСОБА_1 про відвід судді-доповідача Олійник А. С. від участі у розгляді справи не свідчать про наявність підстав, передбачених статтями 36, 37 ЦПК України для відводу судді, а зводяться до незгоди заявника із прийнятим суддею рішенням.

Відповідно до частин другої та третьої статті 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

На виконання вимог частини третьої статті 40 ЦПК України заяву про відвід судді-доповідачаОлійник А. С. передано судді Верховного Суду Литвиненко І. В. у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Заява ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до частини четвертої статті 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Європейський суд з прав людини вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Білуха проти України», № 33949/02, § 49-52, від 09 листопада 2006 року).

Верховний Суд, оцінюючи наявність обґрунтованих підстав для відводу щодо суб`єктивного критерію, дійшов переконання про відсутність підстави стверджувати, що суддя-доповідач Олійник А. С. виявляє особисту упередженість. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного.

За об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

Із заяви ОСОБА_1 про відвід судді-доповідача Олійник А. С. вбачається, що в ній викладено незгоду зі змістом ухвал Верховного Суду від 04 листопада 2020 року, що не свідчить про існування об`єктивно обґрунтованих обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді-доповідача Олійник А. С.

Отже, передбачені законом підстави для відводу судді відсутні, а тому заява про відвід не підлягає задоволенню.

У такому висновку Верховний Суд керується тим, що необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є порушенням права на справедливий суд, так само як і незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді. Проте у цій справі всі доводи заявника носять характер непідтверджених припущень, які не знайшли свого об`єктивного обґрунтування, що могли б бути добросовісно сприйняті та оцінені судом.

Суд оцінює обставини справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні.

Таким чином, незгода сторони з рішеннями суду, що прийняте в межах його повноважень, не може слугувати підставою для його відводу.

Керуючись статтями 36, 40 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді-доповідачаОлійник Алли Сергіївни відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Литвиненко