Справа № 373/415/20
Номер провадження 2/373/378/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

03 грудня 2020 р. м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Реви О. І.

за участю:

секретаря судових засідань Хоменко Н. І.

розглянувши в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Представник позивача Гребенюк О.С. звернувся з позовом до суду в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за укладеним кредитним договором № б/н від 20.06.2018 та просить стягнути із відповідача на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у загальному розмірі 13 665,75 грн, а також судові витрати у розмірі суми сплаченого судового збору при подачі позову до суду у розмірі 2 102,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 20.08.2018 між банком та відповідачем був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 3 230,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана нею заява на отримання кредиту разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», що викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві. Відповідач ознайомлений із умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується його підписом у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом банка про їх затвердження.

Проте, відповідачем умови кредитного договору не виконувалися, внаслідок чого утворилася заборгованість перед банком, яка станом на 25.12.2019 становить 13 665,75 грн, що складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту 9 373,41 грн, заборгованості за простроченими відсотками 665,38 грн, заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 2 500,02 грн, штрафу (фіксована частина) 500,00 грн, штрафу (процентна складова) 626,94 грн.

Представником позивача до суду разом із позовною заявою подано клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження.

Ухвалою від 29 квітня 2020 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за його клопотанням, яке він може подати в строк для подання відзиву на позов.

У встановлений судом строк та з урахуванням положень Закону України № 731-ІХ від 18.06.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», що набрав чинності 17.07.2020, відповідач не отримав копію ухвали про відкриття провадження в справі та копію позовної заяви з додатками. Відправлена на його адресу поштова кореспонденція повернулася до суду із відміткою працівника вузолу поштового зв`язку «за закінченням встановленого строку зберігання».

Судом 08.09.2020 було постановлено ухвалу про призначення справи до розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

Представником позивача при зверненні до суду було одночасно подано клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач викликався до суду шляхом розміщення оголошення про виклик на сайті «Судова влада України».

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам, встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем до матеріалів позовної заяви додано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 20.06.20189 де зазначено, що ОСОБА_1 засвідчив свою згоду на те, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг і погоджується на оформлення послуги. Про те, яку послугу просить надати відповідач та відомості про початковий бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою в анкеті-заяві відсутні.

До кредитного договору банк додав Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг. Разом з тим, цей Витяг має різні види тарифів та не має будь-яких позначок, які б вказували, який саме вид тарифу був обраний відповідачем та чи ознайомився він із цими тарифами.

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 25.12.2019 становить 13 665,75 грн, що складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту 9 373,41 грн, заборгованості за простроченими відсотками 665,38 грн, заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 2 500,02 грн, штрафу (фіксована частина) 500,00 грн, штрафу (процентна складова) 626,94 грн.

В суді досліджено довідку про надання ОСОБА_1 кредитної картки № НОМЕР_1 , дата відкриття якої 20.06.2018, термін дії 05/22, а також кредитних карток: НОМЕР_2 , дата відкриття якої 26.09.2018, термін дії 07/22 та НОМЕР_3 , дата відкриття якої 04.01.2019, термін дії 11/22.

Надаючи оцінку зібраним по справі доказам, суд виходить з наступного.

За правилами ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За нормами ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до норм ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товар, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо) яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Статтею 1069 ЦК України передбачено, що якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідно до положень п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач ? фізична особа, яка набуває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Статтями 12, 13, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При оцінці доказів та оцінці аргументів суд враховує положення ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до яких нечіткі або двозначні положення договору тлумачить на користь відповідача, як споживача послуг позивача.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду щодо даної категорії справ, викладеній в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17, у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»), а оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Відповідно до копії анкети-заяви про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку», з якої вбачається, що ОСОБА_1 ознайомився з Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку та зобов`язався виконувати їх умови. Про те, яку послугу просить надати відповідач, відомості відсутні. Також відсутня вказівка на суму бажаного кредитного ліміту по платіжній картці «Універсальна»/ Gold» чи іншої платіжної карти.

Будь-яких доказів того, що відповідач погодився на застосування будь-якого тарифу обслуговування кредитної карти, не надано. Яким чином встановлювався кредитний ліміт також не зазначено.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку ? в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Доданий до заяви Витяг з умов та правил надання банківських послуг не містить також положень щодо строків погашення кредиту.

Наявні матеріали справи дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачем було отримано кредитну картку із встановленим кредитним лімітом і вона користувалась кредитними коштами, через що, у зв`язку з поданням позову (вимогою про повернення коштів), в неї виник обов`язок щодо повернення цих коштів.

Однак, суд не може встановити точні суми, дати надання частин цих кредитних коштів, а також строки, в які ці кошти мали бути повернені, що позбавляє можливості обрахувати відсотки за їх користування. Також, з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач здійснював періодичні погашення кредитної заборгованості різними сумами. З наданих позивачем документів неможливо встановити, на погашення якої саме (за датою отримання) заборгованості сплачувались ці суми.

Належних, допустимих та достатніх доказів у контексті вище перелічених норм законодавства щодо виникнення між позивачем та відповідачем зобов`язальних правовідносин на умовах, зазначених позивачем, суду не надано, зокрема щодо відсоткової ставки за користування кредитними коштами, строків їх повернення.

Оскільки не доведено строк повернення отриманих відповідачем коштів, відсутні підстави для застосування пені та штрафів за несвоєчасне повернення цих коштів.

За таких обставин суд приходить до висновку про недоведеність позивачем факту укладення із відповідачем договору № б/н від 20.06.2018 на умовах, зазначених позивачем.

При цьому, станом на 25.12.2019 за позичальником обліковується прострочена заборгованість за тілом кредиту в розмірі 9373,41 грн. Розмір заборгованості з повернення суми позики відповідачем не спростовано, при цьому за умовами укладеного сторонами кредитного договору строк повернення кредиту (користування ним) не встановлено, а тому відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Враховуючи, що в порушення умов договору позичальник ОСОБА_1 фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернув, чим порушив права кредитора, позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в розмірі 9 373,41 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У зв`язку з наведеним, суд доходить висновку про часткове порушення прав позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду, й відсутність підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача заборгованості за нараховані відсотки за користування кредитом, пені та штрафів.

Судовий збір у розмірі 2 102,00 грн, сплачений позивачем при подачі позову до суду, в силу ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 202, 203, 205, 207, 509, 526, 530, 610, 612, 626, 633, 634, 638, 639, 642, 1046, 1049, 1054, 1055, 1066, 1069 ЦК України, ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»згідно ст. ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141, 263-265, 279 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 20.06.2018 у розмірі 9 373 (дев`ять тисяч триста сімдесят три) гривні 41 коп. та судові витрати у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні 00 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (03.10.2017) до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Київського апеляційного суду через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001, , рахунок № НОМЕР_4 , МФО 305299;

відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя: О. І. Рева