Справа № 352/539/20
Провадження № 22-ц/4808/768/20
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М. М.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Мелінишин Г.П., Ясеновенко Л.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Тисменицького районного суду, ухвалене суддею Хоминець М.М. 27 квітня 2020 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 28 квітня 2020 року, у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У березні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 12526,11 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до укладеного між сторонами договору б/н від 03.09.2018 року відповідач отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Договір між сторонами укладено у порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, викладеними на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань станом на 25.12.2019 року утворилась заборгованість у сумі 12526,11 грн., що складається з 8540,90 грн. заборгованості за тілом кредиту, у тому числі 8540,90 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 637,79 грн. заборгованості за простроченими відсотками, 2274,75 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України, 500,00 грн. штрафу (фіксована частина), 572,67 грн. штрафу (процентна складова).

Просили стягнути з відповідача вказану суму заборгованості.

Заочним рішенням Тисменицького районного суду від 27 квітня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 8622,10 грн. заборгованості за кредитним договором, яка складається з 8540,90 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту та 81,20 грн. - 3% річних, а також 2102,00 грн. судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченими відсотками, штрафами, а також в частині розміру заборгованості за відсотками, нарахованими за ст. 625 ЦК України, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу. Вважає його незаконним та необґрунтованим.

Зазначає, що 03.09.2018 року відповідачем було підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил банківських послуг та Довідку про умови кредитування (Паспорт споживчого кредиту). Зокрема, у вказаній Довідці зазначено процентну ставку: у пільговий період - 0,00001% річних; поза межами пільгового періоду - 42% річних (3,5% на місяць) для картки «Універсальна Голд» та 43,2% річних (3,6% на місяць) для картки «Універсальна»; також передбачено, що при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту застосовується подвійна процентна ставка, тобто 84% річних (7% на місяць) для картки «Універсальна Голд» та 86,4% річних (7,2% на місяць) для картки «Універсальна»; штраф за прострочення платежів більш, ніж на 30 днів 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених процентів, комісій.

Будь-яких заперечень щодо підписання вказаної Довідки відповідач не надав.

Оскільки сторони передбачили при підписанні, що при прострочені виконання зобов`язань застосовується відсоткова ставка 84% (7% на місяць), розрахунок заборгованості за ставкою 3% річних згідно ст. 625 ЦК України є помилковим.

З огляду на наведене просить скасувати рішення Тисменицького районного суду від 27 квітня 2020 року в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким позов в цій частині задовольнити.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Оскільки судове рішення оскаржується в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченими відсотками, штрафами, а також в частині розміру заборгованості за відсотками, нарахованими за ст. 625 ЦК України, то відповідно до положень частини першої статті 367 ЦПК України законність судового рішення, ухваленого у іншій частині, апеляційний суд не перевіряє.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 03.09.2018 року підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 10).

До позовної заяви долучено також підписаний ОСОБА_1 03.09.2018 року Паспорт споживчого кредиту у формі таблиці, яка містить дані щодо типу кредитного продукту як «Універсальна», так і «Універсальна Голд» із зазначенням окремо по кожній процентної ставки тощо. При цьому, даних про те, який саме кредитний продукт отримано відповідачем, не зазначено (а.с. 11-12).

В матеріалах справи наявні також Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 13, 14-30).

Згідно наданого банком розрахунку у ОСОБА_1 станом на 25.12.2019 року наявна заборгованість у розмірі 12526,11 грн., що складається з 8540,90 грн. заборгованості за тілом кредиту, у тому числі 8540,90 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 637,79 грн. заборгованості за простроченими відсотками, 2274,75 грн. заборгованості відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України, 500,00 грн. штрафу (фіксована частина), 572,67 грн. штрафу (процентна складова) (а.с.7-9).

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками, штрафами, а також розраховуючи заборгованість за відсотками, нарахованими за ст. 625 ЦК України, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять підтвердження того, що саме з наявними в матеріалах справи Витягом з Тарифів банку та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг ознайомився і погодився відповідач, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку від 03.09.2018 року, а також того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, нарахування штрафних санкцій (пені, штрафу) за порушення виконання зобов`язання та саме у зазначеному в доданих банком до позовної заяви документах розмірах і порядках нарахування, а також розрахунок відсотків згідно ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання за ставкою 84% річних.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно зі статтею 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

В силу частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, зокрема і щодо стягнення прострочених процентів, штрафів, а також процентів, нарахованих на прострочений кредит за ст. 625 ЦК України за відсотковою ставкою 84% річних, у своїй позовній заяві посилався на Витяг Тарифів банку та Витяг з Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 13, 14-30).

Разом з тим, ні Витяг з Тарифів банку, ні Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача (а.с. 13, 14-30), а підписана відповідачем Анкета-заява, не містить умов кредитування, відомостей про встановлення кредитного ліміту, відомостей про те, яку банківську послугу отримав відповідач, яка картка останньому видана, розміру відсоткової ставки, нарахування штрафних санкцій (пені, штрафу) за порушення виконання зобов`язання, а також розрахунку відсотків згідно ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання за ставкою 84% річних (а.с. 10).

Крім того, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме дані Витяг з Умов і Витяг з Тарифів розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, штрафів, а також процентів, нарахованих на прострочений кредит за ст. 625 ЦК України за ставкою 84% річних.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою Кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Отже, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд першої інстанції обґрунтовано врахував висновки щодо, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), та встановивши обставини того, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, дійшов правильного висновку, що їх не можна розцінювати як частину Кредитного договору, укладеного між сторонами 03.09.2018 року шляхом підписання Анкети-заяви (а.с. 13, 14-30, 10).

Що стосується посилань апелянта на Паспорт споживчого кредиту, який міститься в матеріалах справи, то слід зазначити, що в Анкеті-заяві від 03.09.2018 року відсутні будь-які умови щодо отримання кредитної картки та її виду (а.с. 10), а підписаний ОСОБА_1 . Паспорт споживчого кредиту містить інформацію щодо типу кредитного продукту як «Універсальна», так і «Універсальна Голд» (а.с. 11-12).

Таким чином, оскільки матеріали справи не містять інформації яку саме кредитну картку отримав відповідач, у суду відсутні підстави стягувати з відповідача прострочені відсотки, штрафи, а також відсотки, нараховані на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України за подвійною ставкою у розмірі 84% річних, які передбачені Паспортом споживчого кредиту.

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами пункту другого частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Тисменицького районного суду від 27 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: Г.П. Мелінишин

Л.В. Ясеновенко

Повний текст постанови складено 1 липня 2020 року.