Справа № 288/424/20
Провадження № 2/288/221/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року. смт.Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Зайченко Є. О.,

за участю секретаря судових засідань Костюк О.В.,

представника позивача Яковенка А.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт.Попільня Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про захист порушеного права споживача фінансових послуг шляхом визнання недійсним положень кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

До Попільнянського районного суду Житомирської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про захист порушеного права ОСОБА_1 як споживача фінансових послуг при укладанні з ТОВ «Споживчий центр» кредитного договору 19.07.2019-010000691 від 19 липня 2019 року та визнання недійсним п. 5.4 кредитного договору 19.07.2019-010000691 від 19 липня 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Споживчий центр».

Ухвалою Попільнянського районного суду Житомирської області від 15 квітня 2020 року дану справу прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.

Згідно клопотання від 12 травня 2020 року представник відповідача ОСОБА_2 просить залишити позов без розгляду в разі несплати позивачем судового збору у встановленому порядку з посиланням на те, що спірні правовідносини сторін регулюються Законом України "Про споживче кредитування", а не Законом України "Про захист прав споживачів", у зв`язку з чим позивач не звільнена від сплати судового збору.

Відповідно до заперечення від 12 травня 2020 року представник відповідача ОСОБА_2 просить залишити позов без розгляду у зв`язку із умовами кредитного договору щодо передачі спору на вирішення третейського суду.

Представник позивача в підготовчому судовому засіданні проти клопотання представника відповідача заперечував, просив відмовити в його задоволенні.

Дослідивши матеріали позову, вислухавши представника позивача суд, приходить до наступного висновку.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до п.п. 1, 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

З матеріалів справи вбачається, що 19 липня 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Споживчий центр», укладено кредитний договір №19.07.2019-010000691, предметом якого є фінансовий кредит у сумі 9000 гривень, строк повернення якого - до 02 серпня 2019 року включно, строк користування кредитом - 14 календарних днів з дати надання кредиту.

За змістом ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», на які як на підставу недійсності кредитного договору посилався ОСОБА_1 , до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Крім цього, у рішенні від 10.11.2011№15-рп/2011 Конституційний Суд України вказав, що положення п.п. 22, 23 ст. ст. 1, 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Ураховуючи викладене, зважаючи на те, що підставою позову є порушення відповідачем прав ОСОБА_1 як споживача кредитних послуг, на правовідносини, що виникли між сторонами справи, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 257 ЦПК України визначено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

За приписами п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних і господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

У постанові від 11.01.2018 року у справі № 755/6219/16-ц (провадження № 61-1608 св 17) Верховний Суд прийшов до висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки Законом України № 22983-VI від 03.02.2011 року "Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам", який набув чинності 11.03.2011 року, виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Аналогічна правова позиція викладена і у постанові ВСУ від 24.05.2017 року у справі № 755/30974/14-ц.

Таким чином, спір, що виник між сторонами, стосується захисту прав споживача та не може розглядатись третейським судом.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 187, 257, 258-261, 354, 378 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання представника товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про захист порушеного права споживача фінансових послуг шляхом визнання недійсним положень кредитного договору - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Попільнянського

районного суду Є. О. Зайченко