Провадження № 2/185/1161/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2020 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Юдіної С.Г., за участю секретаря Мінарської О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, суд,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення ним двадцяти трьох років за умови продовження навчання.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що відповідач є його батьком. З 22.06.2006 року його батьки не перебувають у шлюбі та проживають окремо. З 01.09.2018 року він продовжує навчання та є студентом 2 курсу денної форми навчання на бюджетній основі факультету «Будівельний» «Придніпровської державної академії будівництва та архітектури». Термін навчання з 01.09.2018 року по 30.06.2022 року. Навчається він безкоштовно та отримує стипендію в розмірі 1340,30 грн. Однак даних коштів не вистачає щоб забезпечити себе належним чином. Фактично його утримує мати, яка працює медичною сестрою КЗ «Павлоградський пологовий будинок». Саме мати надає йому кошти на проїзд до місця навчання, проживання у гуртожитку, придбання одягу, продуктів харчування та підручників. Відповідач матеріальної допомоги на його утримання не надає. Відповідач є працездатний, має цілком задовільний стан здоров`я, інших утриманців не має і тому може надавати матеріальну допомогу на його утримання.

Представник відповідача ОСОБА_3 надала до суду відзив на позов, відповідно до змісту якого зазначила, що відповідач визнає позов частково. Так відповідач добросовісно виконував свій обов`язок по сплаті аліментів до повноліття сина. Проте в 2007 році його стан здоров`я значно погіршився у зв`язку з цим він був звільнений з роботи, тривалий час проходив лікування. На даний час стан його здоров`я не дає можливості відповідачу працювати та мати стабільний дохід. Приймати участь в утриманні сина не відмовляється, однак не в такому розмірі як бажає позивач. У власності відповідача немає ані рухомого ані нерухомого майна. В свою чергу мати позивача має власне житло і її матеріальний стан значно кращій ніж у відповідача. Просила частково задовольнити позовні вимоги в розмірі 1/8 частини всіх видів доходу заробітку відповідача щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення позивачем 23 років за умови продовження навчання.

Представник позивача надав до суду заяву в якій просив розглянути справу без участі позивача та його представника на підставі доказів долучених до позовної заяви, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. Про причину неявки суд не повідомили.

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 3 ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, ухвалити у справі рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами.

Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч. 1. ст. 13 ЦПК України).

Так, судом по справі встановлено, що відповідач є батьком позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 виданим відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Павлоградської міської ради Дніпропетровської області (а.с. 5).

Відповідно до довідки Державного вищого навчального закладу «Придніпровської державної академії будівництва та архітектури» № 246 від 20.09.2019 року, ОСОБА_1 є студентом 2 курсу факультету «Будівельний» денної форми навчання на бюджетній основі. Термін навчання з 01.09.2018 року по 30.06.2022 року (а.с. 6)

Розмір стипендії позивача становить 1340,30 грн., що підтверджується довідкою про доходи від 01.11.2019 року (а.с. 9)

Згідно довідки № 7372 від 02.10.2019 року про реєстрацію та склад сім`ї, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 7)

Мати позивача ОСОБА_4 працює в КЗ «Павлоградський пологовий будинок» ПМР та її доход з квітня 2019 року по вересень 2019 року становить 27 129,93 грн. (а.с. 13)

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Згідно ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно ст. 199 СК України, якщо дитина продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати її до досягнення нею двадцяти трьох років за умови, що вона продовжує навчатися і що батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина які продовжують навчатися після досягнення повнолітня (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років, продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Позивач має 20 років, продовжує навчання, потребує матеріальної допомоги оскільки навчається на денній формі навчання і можливості працювати не має, отримує дохід 1340,30 грн. щомісячно який не може в повній мірі забезпечити потреби у одязі, харчуванні, проживанні у гуртожитку. На даний час, як зазначає позивач його утримує мати.

Вирішуючи питання про можливість стягнення аліментів із відповідача на утримання його повнолітньої дитини, суд виходив з наступного.

Так представником відповідача у відзиві на позов в обґрунтування розміру аліментів зазначено, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини, оскільки має поганий стан здоров`я, що не дає йому можливості працювати. Крім того, у власності відповідача немає ані рухомого ані нерухомого майна, а матеріальний стан матері позивача значно кращий ніж у відповідача.

На підтвердження викладених у відзиві на позов обставин, представником відповідача надано суду : висновок ЛКК від 28.05.2007 року про те, що ОСОБА_2 , що працює на ш-ті «Благодатна» потребує працевлаштування на поверхні терміном на 2 місяця (а.с. 38); виписку з амбулаторної карти (без дати) де мовою оригіналу зазначено : « ОСОБА_2 1976 г.р., горнорабочий шахты «Благодатная» … лечился з 08.09.2006 года по 24.12.2006 года в стационаре тубдиспансера, с 26.07.2006 года по 26.03.2007 года находился в санатории «Старый Крым», за время лечения очаг уплотнился, жидкость рассосалась, жалоб нет…» (а.с. 39); довідку № 2027 комунального некомерційного підприємства «Павлоградська лікарня інтенсивного лікування» Павлоградської міської ради від 17.12.2019 року про те, що ОСОБА_2 не працює, за станом здоров`я йому показана праця не пов`язана з важкими фізичними навантаженнями (підйом вантажу більше 5 кг.) тривалої ходьби, діагноз : варикозна хвороба нижніх кінцівок, хронічна венозна недостатність.

Згідно із ст. 76, 77, 78 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Жодного доказу на підтвердження матеріального стану відповідача, а саме: розмір доходу який він має, наявність утриманців, сімейний стан або інше суду не надано. Представник відповідача зазначає, що у власності відповідача немає рухомого та нерухомого майна, однак доказів на підтвердження цього суду не надає. Доводи відповідача про те, що матеріальний стан матері позивача набагато кращій чим у нього нічим не підтверджені і не можуть бути взяті судом до уваги.

Представник відповідача зазначає про те, що відповідач не може працевлаштуватися через проблеми зі здоров`ям однак на підтвердження своїх доводів надає довідки 2007 року. Крім того, даних про те, що відповідач не може працювати через стан здоров`я (довідка про інвалідність), а також те, що був звільнений саме через стан здоров`я (дані трудової книжки) відсутні. Представником відповідача надана довідка про те, що відповідач не працює, та що йому показана праця без фізичних навантажень, однак це не виключає можливість праці взагалі. Крім того, суду не надано жодного доказу отримання відповідачем або неотримання доходу та джерела засобів до існування, а саме за які кошти відповідач, 1976 року народження, утримує себе. Дані про отримання пенсії або соціальних виплат - відсутні.

Отже враховуючи відсутність даних підтверджуючих дохід відповідача, його сімейний стан, наявність утриманців суд позбавлений можливості зробити висновок про його дійсний матеріальний стан або не можливість сплачувати аліменти. Докази надані представником відповідача в обґрунтування заперечення розміру аліментів не є достатніми на належними.

Відтак, суд доходить висновку про необхідність стягнення із відповідача аліментів на користь позивача на його утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), на час навчання, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду, тобто з 12.11.2019 року та до закінчення навчання, оскільки відповідач, будучи, батьком дитини, та маючи таку можливість (інших даних у суду немає), зобов`язаний її матеріально утримувати.

Такий висновок суду ґрунтується також на нормах ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p.) відповідно до яких держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

З урахуванням викладеного, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку у сукупності, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Отже аліменти підлягають стягненню з 12.11.2019 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справі стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Крім того, з відповідача підлягають стягненню судові витрати в дохід держави в розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 95, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська (РНОКПП НОМЕР_2 , проживає АДРЕСА_2 ) аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований АДРЕСА_1 , фактично проживає АДРЕСА_3 ) на його утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, на час навчання, але не більше ніж до 23 років, починаючи з 12 листопада 2019 року та до закінчення навчання.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська (РНОКПП НОМЕР_2 , проживає АДРЕСА_2 ) на користь держави судові витрати в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок

Рішення суду підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя С. Г. Юдіна