Справа № 169/1011/20
Провадження № 6/169/11/20
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2020 року смт Турійськ

Турійський районний суд Волинської області в складі

головуючого судді Тітівалова Р.К.,

з участю

секретаря судового засідання Веремчук Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання виконувача обов`язків начальника Турійського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Бичук Людмили Сергіївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:

2 грудня 2020 року виконувач обов`язків начальника Турійського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Бичук Л.С. звернулася до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника.

Подання обґрунтоване тим, що на примусовому виконанні у Турійському районному відділі державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебуває зведене виконавче провадження серії АСВП №61154004 щодо виконання виконавчого листа № 3483/2011 від 29 серпня 2011 року, виданого Волинським окружним адміністративним судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Волинського обласного центру зайнятості заборгованості на суму 10392,42 гривень та виконавчого листа № 3284/2011 від 11 серпня 2011 року, виданого Волинським окружним адміністративним судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Волинського обласного центру зайнятості сплачену матеріальну допомогу у період професійного навчання у розмірі 1144,29 гривень. Вказуючи, що заборгованість по виконавчих документах не сплачено, боржник ухиляється від виконання рішень суду, виконувач обов`язків начальника відділу просила тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .

Представник Турійського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) у судове засідання не з`явилася, разом із клопотанням подала письмову заяву, в якій просила розглядати подання без участі представника відділу.

Відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Проаналізувавши подання та дослідивши додані до нього матеріали, суд дійшов до такого висновку.

Кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом (стаття 33 Конституції України).

Право на свободу пересування також закріплено у статті 313 Цивільного кодексу України, відповідно до положень якої фізична особа має право на свободу пересування, а фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Обмеження у здійсненні права на пересування допускається лише у випадках, встановлених законом.

Такі випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України визначено в Законі України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Статтею 6 вказаного Закону передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон. Зокрема у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, або він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням до виконання зобов`язань.

Згідно з пунктом 18 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи - до виконання зобов`язань за рішенням.

Відповідно до частини третьої статті 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Під поняттям «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

При цьому, на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та очевидним із матеріалів виконавчого провадження.

Судом встановлено, що постановами начальника відділу Турійського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Крашеніннікова О.В. від 4 лютого 2020 року відкрито виконавче провадження за серією АСВП №61149151 щодо виконання виконавчого листа № 3483/2011 від 29 серпня 2011 року, виданого Волинським окружним адміністративним судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Волинського обласного центру зайнятості заборгованості на суму 10392,42 гривень та відкрито виконавче провадження за серією АСВП № 61148808 щодо виконання виконавчого листа № 3284/2011 від 11 серпня 2011 року, виданого Волинським окружним адміністративним судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Волинського обласного центру зайнятості сплаченої матеріальної допомоги у період професійного навчання у розмірі 1144, 29 гривні. Постановою начальника відділу від 4 лютого 2020 року вказані виконавчі провадження об`єднано у зведене за серією АСВП 61154004.

У виконавчих документах зазначено, що боржник ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 4, 11).

У матеріалах виконавчого провадження відсутні відомості про отримання боржником постанови про відкриття виконавчих проваджень. Відповідно до довідки Укрпошти конверт, який надсилався боржнику, повернуто за закінченням терміну зберігання (а.с. 15).

Крім того, згідно з відомостями підрозділу УДМС України у Волинській області ОСОБА_1 з 20 липня 2016 року, тобто, ще до відкриття виконавчих проваджень, знятий із реєстрації за зазначеною у виконавчих документах адресою (а.с. 20).

Ухвалою Турійського районного суду Волинської області від 29 жовтня 2020 року боржника ОСОБА_1 оголошено в розшук у зв`язку з відсутністю відомостей про його фактичне та зареєстроване місце проживання (а.с. 22).

Державним виконавцем не надано суду жодних належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження обізнаності боржника із наявністю виконавчих проваджень щодо нього та його ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.

Свобода пересування гарантована статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». При чому згідно частини третьої указаної статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у частині третій статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому, при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

За таких обставин справи та враховуючи, що застосування обмеження у праві виїзду громадянина за межі України може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватись лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом заходів примусового виконання рішення,суд дійшов висновку про відсутність передбачених законом правових підстав для встановлення щодо боржника ОСОБА_1 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України і задоволення подання державного виконавця у зв`язку з його безпідставністю, необґрунтованістю і передчасністю.

Керуючись статтями 247, 260, 261, 353, 354, 441 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні подання виконувача обов`язків начальника Турійського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Бичук Людмили Сергіївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Турійський районний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвалу складено 3 грудня 2020 року.

Головуючий