Справа № 461/2260/19 Головуючий у 1 інстанції: Фролова Л.Д.
Провадження № 22-ц/811/1668/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого: Ванівського О.М.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

секретаря: Фейір К.О.,

з участю: апелянта ОСОБА_1 , її представника - адвоката Кушніренко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 29 травня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в:

29 березня 2019 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 . Позовні вимоги мотивував тим, що відповідно до укладеного 23 вересня 2016 року договору між позивачем і відповідачем, ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 100000,00 грн. зі сплатою 14% річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Відповідач скористалася кредитними коштами, проте зобов`язання за договором належним чином не виконала. Станом на 19 березня 2019 року ОСОБА_1 має заборгованість у загальній сумі 99594,72 грн. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом та понесені судові витрати.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 29 травня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором, яка складається з: простроченого боргу - 29182,52 грн., строкових процентів - 268,64 грн., прострочених процентів - 3192,59 грн., нарахованої плати за обслуговування кредиту - 1570,00 грн., простроченої плати за обслуговування кредиту - 9867,20 грн., пені за несвоєчасне погашення платежів - 54152,76 грн. та судовий збір - 1894,75 грн., всього - 100128 (сто тисяч сто двадцять вісім) гривень 46 копійок.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

З вказаним рішенням не погоджується, вважає його незаконним та необгрунтованим у зв`язку з неповнотою встановлення судом обставин справи, неправильної оцінки і дослідження доказів по справі та порушення норм матеріального і процесуального права.

Вказує, що за змістом п. 5.2. кредитного договору, договір є укладеним з дня його підписання Сторонами та діє протягом строку кредитування, але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором. Таким чином, зважаючи на обставини, що описуються Позивачем у своїй позовній заяві - кредитна заборгованість Відповідача погашена у повному обсязі, отже дія кредитного Договору є припиненою. Тому, Позивач не має права стягувати у судовому порядку відсотки, прострочені відсотки, пеню, штрафи, заборгованість з обслуговування кредиту за період, протягом якого Договір не діє.

Зазначає, що наданий Позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором не може у повному обсязі свідчити про наявність такої заборгованості та її розмірів, оскільки цей розрахунок зроблений у односторонньому порядку, не у відповідності до умов кредитного договору, оскільки не містить жодного посилання на розрахунки відсотків, пені, штрафів, іншої заборгованості за конкретний період у конкретному розмірі, передбаченому договором. Таким чином, цей розрахунок заборгованості не міг бути прийнятим судом, як належний доказ, оскільки він не відповідає обставинам справи та не узгоджується з іншими доказами у справі, зокрема самим договором та випискою з рахунку.

Не дослідивши належним чином кредитний договір, суд залишив по за увагою вимоги п. 2.7. Договору, згідно положень якого Нарахування процентів і плати за обслуговування кредитної заборгованості припиняється після повного повернення кредиту, а також у інших випадках, передбачених цим Договором. Таким чином, підтверджуючи відсутність заборгованості за кредитом, Позивач необгрунтовано продовжив нараховувати відсотки по кредиту, а також плату за обслуговування кредиту, чим порушив вимоги Договору.

Крім того, суд першої інстанції, стягуючи заборгованість за обслуговування кредиту не звернув увагу на незаконність такого стягнення, визначену і законом і чинною практикою Верховного Суду. Відповідно до положень абзацу 2 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Оскільки законом визначена очевидна нікчемність умови договору про кредитування, щодо стягнення комісій чи плати за обслуговування кредиту - така недійсність відповідного положення Договору не потребує доказуванню окремо і визнанню судом. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 27 грудня 2018 року у справі № 695/3474/17.

Просить рішення Галицького районного суду міста Львова від 29 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_1 , її представника - адвоката Кушніренко А.В. на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач отримала від банку кредитні кошти, але свої зобов`язання за договором виконала не у повному обсязі, а тому вважав підставними та доведеними вимоги ПАТ «Ідея Банк» про стягнення з відповідача у повному обсязі заборгованості за простроченим боргом - 29182,52 грн., строковими процентами - 268,64 грн., простроченими процентами - 3192,59 грн., нарахованою платою за обслуговування кредиту - 1570,00 грн., простроченою платою за обслуговування кредиту - 9867,20 грн.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що 23 вересня 2016 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №Р20.169.77431, згідно з яким банк надав клієнту кредит у сумі 100000,00 грн. зі сплатою 14% річних. Відповідач, в свою чергу, зобов`язалася сплатити проценти за користування кредитом та погасити кредит відповідно до графіку щомісячних платежів.

Відповідно до розрахунку суми боргу за кредитом, наданого позивачем, борг ОСОБА_1 станом на 19 березня 2019 року становить 99594,72 грн. та складається з простроченого боргу -29182,52 грн., строкових процентів -268,64 грн., прострочених процентів - 3192,59 грн., нарахованої плати за обслуговування кредиту - 1570, 00 грн., простроченої плати за обслуговування кредиту - 9867,20 грн., пені за несвоєчасне погашення платежів - 55146,43 грн., інших штрафних санкцій - 367,34 грн.

Пунктом 1.2 кредитного договору передбачено, що Банк надає кредит у день підписання даного договору строком на 24 місяці.

Згідно з п.п.1.3, 1.4, 1.5 договору, за користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 4.50% (маржу банку). Станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за рішенням правління банку, становить 9,50%, що разом з маржею банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 14,0000%.

Згідно з п.1.11 кредитного договору, за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором.

Пунктом 2.1 кредитного договору передбачено, що позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 24 щомісячних внесках включно до 23 дня/числа кожного місяця, згідно Графіку щомісячних платежів, на транзитний рахунок № НОМЕР_1 в Банку, з якого проводиться погашення заборгованості за договором у визначеній договором черговості, яку банк має право змінити у випадку порушення позичальником термінів (строків) сплати платежів (виникнення простроченої заборгованості) до усунення позичальником такого порушення.

Право Банку нараховувати пеню за невиконання чи неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за договором передбачене п.3.3.1 кредитного договору.

Пунктом 4.2.3 кредитного договору передбачено, що Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, плати за обслуговування кредитної заборгованості, відшкодування збитків, а позичальник зобов`язаний на вимогу Банку достроково виконати свої грошові зобов`язання, зокрема, у випадку, якщо позичальник порушив терміни сплати щомісячних платежів більш ніж на 1 (один) календарний місяць.

У пункті 5.5 кредитного договору зазначено, що сторони домовились, що строк позовної давності за цим договором, в тому числі для стягнення неустойки (штрафу, пені), встановлюється сторонами тривалістю у 3 (три) роки.

Згідно довідки-повідомлення від 23.09.2016 року, підписаної відповідачем (а.с.10), вона підтвердила, що кредитодавець AT «Ідея Банк» до підписання кредитного договору надав їй в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Пунктом 5.1 кредитного договору передбачено, що позичальник заявляє та гарантує, що: уся інформація, відомості та документи (у тому числі ті, що містяться в даному договорі та кредитній справі позичальника у банку), які повідомленні та надані ним банку з метою одержання кредиту, є достовірними і відповідають дійсності; кредит одержується ним на поточні потреби та не пов`язаний із підприємницькою діяльністю; банк перед укладенням кредитного договору повідомив йому в належній формі в повному обсязі інформацію, передбачену законодавством України, зазначена інформація йому відома та зрозуміла, він ознайомився з тарифами банку і згоден з ними; належний йому примірник, оригіналу даного договору йому вручено банком при підписанні даного договору; умови даного договору він вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам, а також надає свою згоду на збір, зберігання, використання та поширення через бюро кредитних історій інформації про нього, а також третім особам, у випадку невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань.

У пункті 5.8 кредитного договору зазначено, що всі повідомлення сторін за цим договором вважатимуться зробленими належним чином, якщо вони будуть здійснені в письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом або вручені особисто за зазначеними в цьому договорі адресами сторін.

Видача позичальнику кредиту у вказаній в кредитному договорі сумі підтверджена меморіальними ордерами від 28.12.2016 року (а.с.12-15).

Отримавши кредит, відповідач здійснювала часткове повернення кредитних коштів та сплачувала проценти за користування кредитом і вносила плату за обслуговування кредиту, однак, з порушенням Графіку щомісячних платежів за кредитним договором, а тому у неї виникла заборгованість перед позивачем.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, норма якої застосовується й до кредитних правовідносин, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладені вище норми матеріального права, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 28.03.2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18), дійшла висновку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України про дострокове повернення кредиту та нарахованих на день пред`явлення такої вимоги процентів за користування кредитом.

Після цього, кредитодавець має право лише на стягнення з боржника інфляційних втрат (якщо кредит було надано в національній валюті - в гривнях) та трьох процентів річних за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, відповідно до статті 625 ЦК України.

Отже, з огляду на наведені вище норми матеріального права й правову позицію Великої Палати Верховного Суду, позивач, починаючи з 23.09.2018 року (23.09.2018 року - останній день закінчення строку договору), не мав права нараховувати відповідачу проценти за користування кредитними коштами та пеню за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором, а також інші щомісячні платежі, передбачені цим договором.

З наданих позивачем письмових документів про розмір заборгованості за кредитним договором (а.с.40-42) встановлено, що станом на 23.09.2018 року заборгованість по кредиту, з урахуванням внесених відповідачем 10.10.2018 року та 05.12.2018 року платежів на суму 850 грн., становила 29182 грн. 52 коп., заборгованість по строкових процентах - 195, 83 грн., прострочених процентаз - 1 468, 03 грн., простроченої плати за обслуговування кредиту - 2 017, 20 грн., пені за несвоєчасне погашення платежів - 4 482 грн.12 коп.

Безпідставними є доводи апелянта про незаконність вимоги позивача щодо стягнення плати за обслуговування кредиту, оскільки щомісячна сплата цього платежу передбачена пунктом 1.11 кредитного договору і кредитний договір в цій частині відповідачем не оспорювався.

Неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків щодо повернення кредитних коштів та виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором, а також розмір достроково стягуваної і зазначеної вище заборгованості підтверджено наданими позивачем письмовими документами: довідкою-розрахунком, випискою по рахунку, відповідачем виникнення та існування заборгованості за кредитним договором у вказаному розмірі не спростовано, а тому правових підстав для іншого висновку про розмір заборгованості, ніж того, який зазначено вище, в колегії суддів немає.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню та постановлення нового судового рішення.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке

конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до п. 4. ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є зокрема порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, зв`язку із частковим задоволенням за наслідками розгляду справи апеляційним судом позовних вимог позивача (37%) та частковим задоволенням вимог за апеляційною скаргою відповідача (63%), з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь акціонерного товариства «Ідея Банк» судовий збір за подання позовної заяви в сумі 710 грн.77 коп., а з акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1986 грн 39 коп.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 29 травня 2019 року - скасувати.

Постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 37 345 грн. 70 коп., яка складається з: простроченого боргу - 29182, 52 гри., строкових процентів - 195, 83 грн., прострочених процентів - 1 468, 03 грн., простроченої плати за обслуговування кредиту - 2 017, 20 грн., пені за несвоєчасне погашення платежів - 4 482 грн.12 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Ідея Банк» судовий збір за подання позовної заяви в сумі 710 грн.77 коп.,

Стягнути з акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1986 грн 39 коп..

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 24.11.2020 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я