Провадження № 2/760/3413/20
Справа № 287/1380/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Букіної О.М.

при секретарі Кривулько С.В.

розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» про визнання недійсного договору позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась в суд з позовом до ТОВ «Веллфін», в якому просить визнати договір позики №823963 від 13.04.2019 недійсним.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 13.04.2019 між сторонами укладено договір позики №823963, згідно з яким відповідач надав позивачу у користування 1 500,00 грн.

Також, зазначає, що кошти були надані за допомогою веб-сайту відповідача, однак останнім не надано інформації про всі істотні умови договору. Так, на веб-саті відповідача відсутня інформація про п. 1.5.2, яким передбачено умови неповернення суми позики шляхом застосування відсоткової ставки у розмірі 2% від суми позики за кожен день прострочення.

Вказує, що у відповідності до п. 1.6 Договору позика надається на споживчі цілі, а тому правовідносини за спірним договором регулюються, в тому числі, Законом України «Про споживче кредитування».

Так, Закон України «Про споживче кредитування» у ч.2 ст. 7 передбачає, що реклама споживчого кредиту повинна містити відомості, зокрема, про реальну річну процентну ставку, однак не всі відомості, які визначені Законом, зазначені на веб-сайті відповідача та не роз`яснені позивачу.

Крім того, вказує, що відомості про реальну річну процентну ставку відсутні не лише на веб-сайті, але й у договорі.

Позивач вважає, що відповідач вводить в оману своїх клієнтів, в тому числі і позивача, та у такий спосіб здійснює нечесну підприємницьку практику.

Посилаючись на ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та норми ст.ст. 230, 229, 16 ЦК України вважає, що є всі підстави визнати договір недійсним.

Ухвалою Олевського районного суду Житомирської області від 27.08.2019 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» про визнання недійсного договору позики, направлено за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва.

20.09.2019 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М.

Ухвалою суду від 23.09.2019 у справі відкрито спрощене позовне провадження.

Сторонам було направлено копію ухвали від 23.09.2019, також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками.

07.11.2019 на адресу суду представником відповідача - Яременко О .В. було подано відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що 13.04.2019 року між ТОВ «Веллфін» та ОСОБА_1 укладено договір позики №823963, за яким фінансова установа надала останній грошові кошти в сумі 1 500,00 грн. на умовах строковості, зворотності та платності, а він зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування нею.

Зазначає, що позивач була повністю ознайомлена з процедурою укладення Договору позики. Так, при укладенні Договору позики позивачем свідомо вчинено сукупність дій спрямованих на укладення Договору позики, а саме: вона самостійно для себе визначила необхідний для неї обсяг часу для ознайомлення з умовами Договору позики, після чого проявила намір вступити з ТОВ «Веллфін» в договірні відносини на умовах визначених Правилами. Після узгодження розміру позики, даний Договір позики було підписано особисто позивачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Грошові кошти, через оператора послуг платіжної інфраструктури Platon, того ж числа були переведені та зараховані на рахунок позивача, що підтверджується банківською випискою №51 від 13.04.2019.

Також, вказує, що зі змісту оспорюваного договору вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму позики, дату її видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови надання позики.

Таким чином, позичальник ОСОБА_1 погодилась на укладення Договору позики саме такого змісту, про що свідчить її заявка до ТОВ «Веллфін» та підписання даного договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Разом з тим, представник відповідача вказує, що договір укладений в електронному варіанті та з електронним підписом, без отримання листа на адресу електронної пошти чи смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, договір позики між сторонами не був би укладений. Тому укладення договору позики №823963 від 13.04.2019 відповідало внутрішній волі позивача.

Крім того, представник відповідача зазначає, що з позивачем до укладення спірного договору, укладались ще два договори позики, які повністю погашені і по яким питань у позивача щодо ненадання останній інформації про всі істотні умови даних договорів позики не виникало.

Враховуючи викладене, представник відповідача просив у позові відмовити в повному обсязі.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, врахувавши доводи сторін, суд приходить до наступного.

За положеннями частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних справ - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України).

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Судом встановлено, що 13.04.2019 між ОСОБА_1 та ТОВ «Веллфін» укладено Договір позики №823963, за яким фінансова установа надала останній грошові кошти в сумі 1 500,00 грн. на умовах строковості, зворотності та платності, а позивач зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування нею (а.с.а.с. 4-12).

Відповідно до п.1, п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Кредитна установа - фінансова установа, яка відповідно до закону має право за рахунок залучених коштів надавати фінансові кредити на власний ризик.

Згідно ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч.1 ст.13 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Відповідно до ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Судом встановлено, що 13.04.2019 між позивачем ОСОБА_1 та ТОВ Веллфін» укладено договір позики №823963, згідно з яким відповідач надав позивачу у користування 1 500,00 грн. Зазначені кошти були надані за допомогою веб-сайту відповідача, де позивач заповнила особисті дані, створила «Особистий кабінет» та підтвердила проведення своїх дій.

Статтею 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Так, пунктом 6 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «Веллфін», що перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті, встановлений порядок надання грошових коштів у позику.

За умовами вказаного пункту, у разі прийняття позитивного рішення Товариство інформує Заявника шляхом відправлення СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений в Заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в Особистому кабінеті та шляхом надсилання електронного повідомлення на електрону адресу зазначену в Заявці. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання, здійснюючи перехід за яким Заявник отримує електронну копію договору позики (далі - Договір позики).

У разі отримання Договору позики засобами електронного зв`язку, Заявник укладає вказаний договір з Товариством в Особистому кабінеті.

Для підписання електронної форми Договору позики, Заявник здійснює вхід на Сайт Товариства за допомогою Логіну і Пароля до Особистого кабінету.

Заявник погоджується на використання в усіх відносинах, що засновані на першому Договорі позики та на всіх наступних Договорах позики, інших договірних угодах,що можуть бути укладені між Заявником та Товариством, Електронного підпису між Товариством та Заявником.

Заявник підписує, а також підтверджує ознайомлення та згоду з усіма істотними умовами Договору позики з моменту підтвердження Електронним підписом одноразовим ідентифікатором у Особистому кабінеті, доступ до якого здійснено з використанням унікального Логіну та унікального Пароля Особистого кабінету.

Товариство надає позику в порядку одночасного перерахування суми, зазначеної в Договорі позики на рахунок банківської платіжної картки зазначеної в Заявці.

Перерахування грошових коштів здійснюється в строк не пізніше 1 (одного) робочого дня з дати підписання Договору позики Сторонами.

Датою укладання Договору позики між Товариством і Позичальником є дата перерахування суми позики на банківський рахунок.

З матеріалів справи вбачається, що такий великий обсяг дій ОСОБА_1 було виконано 13.04.2019 та свідчить про свідомий намір позивача вступити з ТОВ «Веллфін» у договірні відносини та укладання спірного договору

Разом з цим, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є клієнтом ТОВ «Веллфін», оскільки остання вже укладала з вказаною фінансовою установою договори позики №728374 від 02.02.2019 та №738037 від 09.02.2019, які повністю погашені, сплативши відсотки за користування коштами. А тому позивач була повністю ознайомлена з процедурою укладення договору, що виключає можливість випадковості укладення оспорюваного договору позики.

Факт отримання позивачем грошових коштів в розмірі 1 500,00 грн. за спірним договором №823963 від 13.04.2019 підтверджується наданою суду представником відповідача банківською випискою № 51 за 13.04.2019 про переказ та зарахування грошових коштів на рахунок позивача.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України).

Стаття 627 ЦК України та ст.6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Встановлено, що оспорюваний договір укладений в електронній формі.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Враховуючи положення ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Також, відповідно до ч.1, 2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Також, приписами ст. 12 цього Закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Пунктом 12 ч.1 ст.3 вказаного Закону зазначено, що одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до п.6.7 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «Веллфін», договір позики №823963 від 13.04.2019 між ОСОБА_1 та вказаною установою укладено саме за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор є особистим ключем Заявника/Позичальника для формування електронного підпису. Одноразовий ідентифікатор доступний тільки Заявнику/Позичальнику, вводиться останнім після ознайомлення з усіма умовами Договору позики та за домовленістю Сторін Договору позики та правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису).

Згідно пункту 7.1. договору позики №823963 від 13.04.2019, невід`ємною частиною Договору є Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «Веллфін». Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті позичальника.

Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «Веллфін» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті.

Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України на укладення договору позики та визначають його порядок і умови, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Зі змісту оспорюваного договору позики №823963 від 13.04.2019 вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму позики, дату її видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови надання позики. Позичальник ОСОБА_1 погодилася на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить її заявка до ТОВ «Веллфін» та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Положеннями ч.1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до вимог ч.ч.1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як встановлено, договір укладений в електронному варіанті та з електронним підписом, та без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою Логіна Особистого кабінету і Пароля Особистого кабінету договір позики між позивачем та відповідачем не був би укладений. Тому, суд вважає, що укладення договору позику відповідало внутрішній волі позивача.

В обґрунтування поданого позову позивач посилається на те, що під час укладання вищезазначеного договору позики були порушенні її права як споживача, шляхом введення її в оману, про що слід зазначити наступне.

Згідно із п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 19 Закону «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика може бути такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Зміст оспорюваного договору містить положення про предмет, порядок та умови надання позики, порядок повернення позики та строк дії договору, розпис сукупної вартості позики, порядок та умови укладання і припинення договору, відповідальність за невиконання взятих зобов`язань, графік сплати платежів.

Крім того, правила надання грошових коштів у позику ТОВ «Веллфін» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що ТОВ «Веллфін» не обмежувало права позивача у доступі до інформації, що стосується правил надання фінансових послуг ТОВ «Веллфін», а також права позивача, як користувача системи Інтернет щодо можливості ознайомитись з примірником Договору позики.

Оцінюючи наявні у справі докази, суд вважає, що позивач під час укладання оспорюваного договору мала необхідну, повну та доступну інформацію, яка за своєю суттю не містила у собі нечіткий, незрозумілий або двозначний її зміст, необхідний для здійснення свідомого вибору.

Таким чином, суд вважає, що позивачем не надано доказів укладання спірного правочину, з порушенням її прав, як споживача.

Разом з тим, з матеріалів справи встановлено, що позивач зареєструвавшись на сайті ТОВ «Веллфін» та виявивши бажання отримати позику, мала у своєму розпорядженні всю необхідну інформацію та можливість ознайомитись з нею, надала необхідні документи та отримала позику.

А тому, доводи позивача про те, що її було введено в оману, як на підставу для визнання договору недійсним, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

З урахування наведеного вище та аналізуючи наявні у справі докази, суд вважає, що позивачем не надано доказів в обґрунтування заявлених вимог.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача ОСОБА_1 не є обґрунтованими, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 підстави для стягнення з відповідача судових витрат в порядку в порядку ст.141 ЦПК України, відсутні.

Керуючись ст. ст. 3, 6, 15, 16, 203, 207, 208,215,216, 218, 230, 626, 628, 638, 640, 642, 1046 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 158, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» про визнання недійсного договору позики, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.М.Букіна