УХВАЛА

про відмову в забезпеченні позову

04.12.2020 року суддя Херсонського міського суду Херсонської області Войцеховська Я.В. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник 03.12.2020р. звернулася до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви зазначає, що вона з 2012 року по листопад 2019 року мешкала однією сім`єю з ОСОБА_2 у належній їй на праві власності вищезазначеній квартирі. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, близьких родичів не мала, заповіт не залишила. 07.05.2020р. приватним нотаріусом ХМНО Волкодав В.Г. заведено спадкову справу , документи про право на спадщину їй не видано. Потім їй стало відомо, що начебто ОСОБА_2 06.06.2002 року продала ОСОБА_3 зазначену квартиру, договір укладений на товарній біржі. 26.11.2020р. державним реєстратором вчинено реєстрацію права власності за ОСОБА_3 . Вона має намір звернутися до суду з позовом про визнання такого договору недійсним. Вважає наявні ризики того, що особи, які незаконно заволоділи майном можуть вчинити дії щодо відчуження майна, що позбавить її права на оформлення та отримання спадщини.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню.

Вимогами ст. 12, 81 ЦПК України, сторона по справі повинна довести ті обставини, на які посилається.

Відповідно до ч. 1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9від 22грудня 2006року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовних вимогам.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Співмірність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом майбутнього позову є визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного на товарній біржі.

Заява обґрунтована тим, що існує реальна загроза відчуження на користь третіх осіб нерухомого майна, яке складає спадщину після смерті особи з якою заявник проживала однією сім`єю на момент відкриття спадщини, що унеможливить прийняття спадщини нею.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на реалізацію майна.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши викладені в заяві про забезпечення заяви доводи, суд, вважає, що заявником не було належним чином підтверджено право вимоги, не обґрунтовано та не надано посилань на докази того, що заявник, як майбутній позивач, є спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_2 , тому в задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст. ст.149-151, 153, 354 ЦПК України, приймаючи до уваги Постанову Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»,

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Я.В. Войцеховська