Справа № 297/377/18
У Х В А Л А

04 грудня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів ГОТРИ Т.Ю., МАЦУНИЧА М.В.

при секретарі БАЛАЖ Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді заяву Державного підприємства «Берегівське лісове господарство» про роз`яснення постанови Закарпатського апеляційного суду у складі суддів Кондора Р.Ю., Готри Т.Ю., Мацунича М.В. від 19 жовтня 2020 року в цивільній справі № 297/377/18 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Берегівське лісове господарство» про визнання недійсними наказів, визнання дій незаконними, визнання факту дискримінації, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за участі Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, залученого для подання висновку на виконання своїх повноважень, -

в с т а н о в и в :

Рішенням Берегівського районного суду від 17.08.2018 у зазначеному позові було відмовлено (а.с. 148-155 т. 2).

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 19.10.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Берегівського районного суду від 17.08.2018 скасовано, позов ОСОБА_1 до ДП «Берегівське лісове господарство» про визнання недійсними наказів, визнання дій незаконними, визнання факту дискримінації, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задоволено частково:

визнано незаконним наказ директора ДП «Берегівське лісове господарство» від 30.01.2018 № 6-к «Про звільнення головного економіста ДП «Берегівське ЛГ» Мухопадова Володимира Кімовича»;

визнано в діях відповідача, безпосередньо пов`язаних із отриманням згоди виборного органу первинної профспілкової організації на звільнення ОСОБА_1 , що мали місце 27.11.2017, факт дискримінації позивача за ознакою звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав;

поновлено ОСОБА_1 на посаді головного економіста відділу економіки, обліку та звітності ДП «Берегівське лісове господарство» з 30.01.2018;

стягнуто з ДП «Берегівське лісове господарство» на користь ОСОБА_1 :

середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30.01.2018 по 19.10.2020 в розмірі 777961,01 грн;

30000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Постановлено, що сума стягнутого середнього заробітку нарахована без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині вимоги про відшкодування моральної шкоди, а також у вимозі про визнання недійсним наказу директора ДП «Берегівське лісове господарство» від 26.09.2017 № 198 «Про зміну організаційної структури, скорочення чисельності та штату працівників» відмовлено.

Стягнуто з ДП «Берегівське лісове господарство»:

на користь ОСОБА_1 1350,00 грн у рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору;

21551,03 грн судового збору на користь держави (а.с. 112-138 т. 4).

09.11.2020 відповідач ДП «Берегівське лісове господарство» подав до апеляційного суду заяву про роз`яснення постанови Закарпатського апеляційного суду від 19.10.2020. Заява мотивується тим, що судове рішення є незрозумілим щодо формулювання про нарахування належної до стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Так, відповідно до абзацу 3 пункту 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМ України від 08.02.1995 № 100, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, збори та інші обов`язкові платежі.

Положення пп. 168.1.1. п. 168.1. ст. 168 і пп. 1.4. п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України передбачають, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу; нарахування, утримання та сплата (перерахування) військового збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Отже, для механізму справляння податку на доходи фізичних осіб і військового збору в податковому законодавстві застосовується поняття «утримання», тоді як при розрахунку середньої заробітної плати застосовується поняття «без виключення сум відрахування на податки, збори та інші обов`язкові платежі», а не «без утримання податків та інших обов`язкових платежів».

Однозначне розуміння формулювання, використаного судом, викликає труднощі, ускладнює виконання рішення суду в частині виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу та унеможливлює правильний розрахунок належних до виплати сум, оскільки незрозуміло, чи повинен відповідач при виплаті позивачу коштів утримати як податковий агент податок на доходи фізичних осіб і військовий збір. Формулювання, використане в постанові суду, на думку сторони означає, що податок на доходи фізичних осіб і військовий збір не повинні утримуватися при виплаті коштів позивачу.

Сторона просить роз`яснити постанову суду шляхом зазначення в судовому рішенні про те, що «сума стягнутого середнього заробітку нарахована без виключення сум відрахування на податки, збори та інші обов`язкові платежі».

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача ОСОБА_1 , який просить заяву відповідача про роз`яснення рішення залишити без задоволення як необґрунтовану, оскільки судове рішення є зрозумілим та підлягає невідкладному виконанню, відхиливши клопотання представника відповідача адвоката Бурі В.В. про відкладення розгляду заяви про роз`яснення рішення, оскільки сторона реалізувала своє право на виклад позиції письмово, даних про наявність у юридичної особи перешкод в реалізації права на представництво немає, а неявка в судове засідання учасників процесу не перешкоджає розгляду заяви про роз`яснення рішення, розглянувши заяви позивача за правилами ст. 271 ч. 3, ст. 368 ч. 1 ЦПК України у відсутність представника відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, суд приходить до такого.

Після проголошення рішення суд, який його ухвалив, не може сам скасувати або змінити це рішення, крім випадків, визначених ЦПК України (ст. 268 ч. 8 ЦПК України).

Відповідно до ст. 271 ч. 1 ЦПК України, за заявою учасників справи суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Вирішуючи питання про стягнення з ДП «Берегівське лісове господарство» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 777961,01 грн, апеляційний суд навів у постанові відповідні розрахунки, виконані за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою КМ України від 08.02.1995 № 100 (а.с. 134 т. 4). Тобто, були враховані і положення абзацу 3 пункту 3 указаного Порядку, які передбачають, що «усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі», а в постанові вказано, що врахуванню для визначення середньоденного заробітку за останні два місяці роботи підлягають нараховані позивачу за ці місяці види виплат.

В резолютивній частині постанови апеляційного суду вказано, що сума стягнутого середнього заробітку нарахована без утримання податків та інших обов`язкових платежів (а.с. 138 т. 4).

Пленум Верховного Суду України в Постанові від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню; оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення (п. 6).

Такі правова позиція та відповідне формулювання щодо визначення належної до стягнення суми є усталеними в судовій практиці, застосовуються й Верховним Судом (до прикладу, постанова від 18.07.2019 у справі № 809/4462/15) і жодних суперечностей чи нерозуміння не викликають.

Власне, обидва формулювання, якими оперує в заяві відповідач («без виключення сум відрахування на податки, збори та інші обов`язкові платежі», «без утримання податків та інших обов`язкових платежів») означають одне й те ж по суті: що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток, обраховуються без віднімання сум податків та зборів, а податки і збори із суми середнього заробітку, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку зменшується на суму податків і зборів, як це підтверджується й правовою позицією Верховного Суду у справі № 809/4462/15.

Таким чином, зі змісту постанови апеляційного суду ясно і однозначно випливає, що на користь позивача з відповідача стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу, нарахований без утримання податків та інших обов`язкових платежів, що означає те ж саме по суті, що і без виключення сум відрахування на податки, збори та інші обов`язкові платежі. Доводи заяви є необґрунтованими, надуманими, не враховують дійсних обставин справи та змісту постанови апеляційного суду.

Відтак, підстав для роз`яснення постанови апеляційного суду, яка є зрозумілою, і, тим більше, підстав для зміни судового рішення немає, тому в задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст. 258 ч. 2, ст. 260, ст. 270 ч. 1 п.п. 1, 3, 4, ч. 5, ст. 368 ч. 1 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

У задоволенні заяви відповідача Державного підприємства «Берегівське лісове господарство» про роз`яснення постанови Закарпатського апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 4 грудня 2020 року.

Судді