Постанова

Іменем України

17 червня 2020 року

м. Київ

справа № 357/676/17-ц

провадження № 61-36672св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - перший заступник прокурора Київської області,

відповідачі: Головне управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Київській області, ОСОБА_1 ,

представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - відділ у Білоцерківському районі міськрайонного управління у Білоцерківському районі та місті Білій Церкві Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Київській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області на постанову Апеляційного суду Київської області від 23 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Матвієнко Ю. О., Волохова Л. А., Мельника Я. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року перший заступник прокурора Київської області звернувся до суду із позовом до Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі - Держземагенство або Держгеокадастр залежно від часу зазначення найменування)у Київській області, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - відділ у Білоцерківському районі міськрайонного управління у Білоцерківському районі та місті Білій Церкві Головного управління Держгеокадаструу Київській області, про визнання недійсними наказів і договору оренди земельної ділянки.

Позовна заява мотивована тим, що за результатами опрацювання даних публічної кадастрової карти України та в ході розгляду доводів колективного звернення мешканців с. Сухоліси Білоцерківського району Київської області встановлено порушення вимог земельного законодавства під час відведення ОСОБА_1 земельної ділянки на території Білоцерківського району в адміністративних межах Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області в оренду для ведення фермерського господарства.

Зокрема, встановлено, що наказом Головного управління Держземагенства у Київській області від 23 грудня 2014 року № 10-13289/15-14-сг ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства орієнтовною площею 40,4548 га на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

Відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 07 вересня 2016 року № 10-18631/15-16-сг затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду та надано ОСОБА_1 в оренду для ведення фермерського господарства земельну ділянку площею 40,4548 га (кадастровий номер: :01:008:0080) на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області строком на 7 років.

На підставі вказаних наказів 26 вересня 2016 року між Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області в особі начальника управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі та ОСОБА_1 було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 7 років і підписано акт приймання-передачі земельної ділянки, нормативна грошова оцінка якої на день підписання договору складала 327 114,07 грн.

Разом з тим, ОСОБА_1 , звертаючись до Головного управління Держземагенства у Київській області із заявою (клопотанням) про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, які розташовані на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області, у поданому клопотанні не зазначив кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, не обґрунтував розмір земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, у тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів.

Крім того, у порушення вимог Закону України «Про фермерське господарство» ОСОБА_1 звернувся із заявою про отримання земельної ділянки в оренду до Головного управління Держземагенства у Київській області, а не до Білоцерківської районної державної адміністрації. При цьому, ОСОБА_1 ще 30 грудня 2008 року здійснено реєстрацію юридичної особи - фермерського господарства «Ямбуренко», за яким ще з 2013 року закріплено 93,330 га земель (сільськогосподарських угідь), фермерське господарство також орендує земельні ділянки загальною площею понад 60 га на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області ще до передачі спірної земельної ділянки у користування ОСОБА_1 як фізичній особі. Згідно з вимогами земельного законодавства фермерське господарство після державної реєстрації має право на отримання додаткової земельної ділянки, але як юридична особа, а не як громадянин з метою створення фермерського господарства.

Таким чином, отримання ОСОБА_1 земель для ведення фермерського господарства спрямоване на штучне збільшення земельного банку фермерського господарства «Ямбуренко», засновником і директором якого він є.

Крім того, під час надання ОСОБА_1 23 грудня 2014 року дозволу на розробку документації із землеустрою, перший заступник начальника Головного управління Держземагенства у Київській області, який підписав відповідний наказ, не був наділений повноваженнями щодо підпису наказів із земельних питань, тобто наказ підписаний з перевищенням повноважень службової особи, яка його підписала.

З указаного вбачається, що накази Головного управління Держземагенства у Київській області та Головного управління Держгеокадастру у Київській області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та його подальше затвердження прийняті з порушенням вимог земельного законодавства. Оскільки правовою підставою для укладення оспорюваного договору оренди землі є зазначені вище накази, які видані з порушенням встановленого законом порядку, то він у силу положень статей 203, 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним.

На підставі вказаного перший заступник прокурора Київської області просив суд: визнати недійсним і скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Київській області від 23 грудня 2014 року № 10-13289/15-14-сг про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 40,4548 га для ведення фермерського господарства на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області; визнати недійсним і скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 07 вересня 2016 року № 10-18631/15-16-сг про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 40,4548 га (кадастровий номер: :01:008:0080) для ведення фермерського господарства на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області; визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 26 вересня 2016 року, укладений між Головним управління Держгеокадастру у Київській області в особі начальника управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі Київської області і ОСОБА_1 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2017 року у складі судді Дмитренко А. М. позов першого заступника прокурора Київської області задоволено.

Визнано недійсним та скасовано наказ Головного управління Держземагенства у Київській області від 23 грудня 2014 року № 10-13289/15-14-сг про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, розташованої на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області, орієнтовною площею 40,4548 га, з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Визнано недійсним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 07 вересня 2016 року № 10-18631/15-16-сг, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства ОСОБА_1 , розташованої на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області площею 40,4548 га, кадастровий номер: :01:008:0080, з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства, із земель сільськогосподарського призначення державної власності, нормативна грошова оцінка якої складає 2 903 955,11 грн.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 26 вересня 2016 року, укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області в особі начальника управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі та ОСОБА_1

Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Київській області і ОСОБА_1 на користь прокуратури Київської області судовий збір у розмірі 4 134,00 грн, по 2 067,00 грн з кожного.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при зверненні відповідача до Головного управління Держземагентсва у Київській області з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та його затвердження і надання земельної ділянки в оренду було порушено вимоги Закону України «Про фермерське господарство». Крім того, фермерське господарство після державної реєстрації має право на отримання додаткової земельної ділянки (ділянок), але як юридична особа, а не як громадянин з метою створення фермерського господарства. Оскільки на момент укладення договору оренди спірної земельної ділянки фермерське господарство «Ямбуренко» вже набуло статусу юридичної особи та мало у користуванні земельні ділянки значних площ, то отримання у подальшому земельних ділянок ОСОБА_1 як фізичною особою, яке відбулося без проведення земельних торгів, суперечить вимогам статті 124 ЗК України та є підставою для визнання договору оренди земельної ділянки недійсним.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Київської області від 23 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2017 року скасовано, провадження у справі за позовом першого заступника прокурора Київської області до Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Київській області, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - відділ у Білоцерківському районі міськрайонного управління у Білоцерківському районі та місті Білій Церкві Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Київській області, про визнання недійсними наказів і договору оренди земельної ділянки закрито.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що спірна земельна ділянка площею 40,4548 га, яка знаходиться на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області, надавалась в оренду ОСОБА_1 не як фізичній особі, а як засновнику та голові діючого з 2008 року фермерського господарства «Ямбуренко» для її використання за призначенням саме фермерським господарством, тобто спір виник між юридичними особами, який відповідно до статей 1, 12 ГПК України підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі перший заступник прокурора Київської області, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 27 червня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У липні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до розпорядження керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2020 року № 1078/0/226-20 і протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 квітня 2020 року справу призначено судді-доповідачеві.

Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 червня 2020 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що, закриваючи провадження у справі, суд апеляційної інстанції не врахував, що наказом Головного управління Держземагенства у Київській області від 23 грудня 2014 року громадянину ОСОБА_1 , а не фермерському господарству, було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду. У подальшому наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 07 вересня 2016 року № 10-18631/15-16-сг затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства громадянину ОСОБА_1 . На підставі вказаних наказів 26 вересня 2016 року між Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області та громадянином ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки. З указаного вбачається, що учасником спірних правовідносин є ОСОБА_1 , якому спірні земельні ділянки незаконно, поза конкурентним способом, надавалися як фізичній особі, а не заснованому ним фермерському господарству «Ямбуренко» як юридичній особі. Таким чином, цей спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, а не господарського як помилково вважав суд апеляційної інстанції.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У серпні 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що підстав для скасування оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції немає, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

На підставі клопотання ОСОБА_1 від 24 листопада 2014 року наказом Головного управління Держземагентства у Київській області від 23 грудня 2014 року № 10-13289/15-14-сг йому надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 40,4548 га на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 07 вересня 2016 року № 10-18631/15-16-сг затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду та надано ОСОБА_1 в оренду земельну ділянку площею 40,4548 га строком на 7 років, кадастровий номер: :01:008:0080, із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

26 вересня 2016 року між Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області (орендодавець) в особі начальника управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі Київської області та ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки площею 40,4548 га, кадастровий номер: :01:008:0080, строком на 7 років із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

27 вересня 2016 року цей договір оренди землі зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 грудня 2008 року вчинено запис про реєстрацію фермерського господарства «Ямбуренко», засновником та керівником якого є ОСОБА_1

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги першого заступника прокурора Київської області здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга першого заступника прокурора Київської області підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Закриваючи провадження у справі, апеляційний суд виходив із того, що розгляд вказаної справи підлягає в порядку господарського судочинства.

Разом із тим, апеляційний судом не було враховано наступне.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦПК України 2004 року суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Пунктом 6 частини першої статті 12 ГПК України (у редакції, чинній на час звернення прокурором до суду) визначено, що господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб`єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

Статтею 20 ГПК України визначено особливості предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів, якими уточнено коло спорів, що розглядаються господарськими судами, та встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Отже, розмежування компетенції судів з розгляду земельних спорів здійснено відповідно до їх предмета та суб`єктного складу учасників. Земельні спори, сторонами в яких є насамперед юридичні особи та фізичні особи - підприємці, про захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів розглядаються господарськими судами, а інші - за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до частини другої статті 124 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - ЗК України) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Зокрема, не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства (частина друга статті 134 ЗК України).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Згідно з частиною третьою статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної або комунальної власності.

Статтею 8 цього ж Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) фермерське господарство підлягає державній реєстрації після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб.

Відповідно до вимог статей 89, 91, 92 Цивільного кодексу України та статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» (у редакціях, чинних на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація юридичних осіб - це засвідчення факту створення юридичної особи, після чого виникає цивільна правоздатність юридичної особи.

Отже, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з одержанням ним державного акта на право власності чи постійного користування на земельну ділянку або укладенням договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства, що є передумовою для державної реєстрації останнього. Натомість відсутність такої реєстрації протягом розумного строку є невиконанням умов закону для отримання земельної ділянки з метою ведення фермерського господарства.

Відповідно до положень частини першої статті 31 ЗК України та частини першої статті 12 Закону України «Про фермерське господарство» (у редакціях, чинних на час виникнення спірних правовідносин) землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі, земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності, земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про фермерське господарство» земельні ділянки, які використовуються фермерським господарством на умовах оренди, входять до складу земель фермерського господарства.

Судами встановлено, що на підставі клопотання ОСОБА_1 від 24 листопада 2014 року наказом Головного управління Держземагентства у Київській області від 23 грудня 2014 року № 10-13289/15-14-сг йому надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 40,4548 га на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 07 вересня 2016 року № 10-18631/15-16-сг затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду та надано ОСОБА_1 в оренду земельну ділянку площею 40,4548 га строком на 7 років, кадастровий номер: :01:008:0080, із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

26 вересня 2016 року між Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області (орендодавець) в особі начальника управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі Київської області та ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки площею 40,4548 га, кадастровий номер: :01:008:0080, строком на 7 років із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

27 вересня 2016 року цей договір оренди землі зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права.

Вбачається, що на час прийняття оскаржуваних наказів та укладення договору оренди земельної ділянки ОСОБА_1 вже було засноване ФГ «Ямбуренко», державна реєстрація якого відбулась 30 грудня 2008 року.

Із договору оренди земельної ділянки від 06 вересня 2016 року, укладеного між ГУ Держгеокадастру у Київській області та ОСОБА_1 , вбачається, що земельна ділянка була передана останньому, як фізичній особі, для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Подаючи до апеляційного суду апеляційну скаргу, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вказував, що спірна земельна ділянка використовувалась не особисто ОСОБА_1 , як фізичною особою, а безпосередньо ФГ «Ямбуренко».

Вказане свідчить про спробу ОСОБА_1 отримати спірну земельну ділянку для розширення площ земельних ділянок, які використовуються ФГ «Ямбуренко», уникнувши при цьому процедури земельних торгів.

Із заявою про надання спірної земельної ділянки ФГ «Ямбуренко» на земельних торгах не зверталось, йому вона не виділялась та в установленому законом порядку не передавалась.

Отже, вбачається, що спірна земельна ділянка була надана ОСОБА_1 , як фізичній особі, громадянину України на підставі договору оренди земельної ділянки, укладеного між Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області (орендодавець) в особі начальника управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі Київської області та ОСОБА_1 .

Таким чином, ОСОБА_1 спірну земельну ділянку отримав із земель сільськогосподарського призначення державної власності в оренду для створення фермерського господарства та за встановлених обставин справи право користування зазначеними земельними ділянками не могло перейти до раніше створеного ОСОБА_1 фермерського господарства.

Відтак ФГ «Ямбуренко» не могло набути прав користування та володіння спірною земельною ділянкою від ОСОБА_1 як члена та керівника цього фермерського господарства.

Враховуючи наведене, слід дійти висновку, що з огляду на суб`єктний склад сторін, характер спірних правовідносин у цій справі спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 357/1180/17 (провадження № 14-508цс19).

Частиною шостою статті 411 ЦПК України встановлено, що підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Враховуючи те, що судове рішення апеляційного суду ухвалено з порушенням норм процесуального права, воно підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Київської області від 23 квітня 2018 року скасувати, справу передати на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович