ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/9555/20
провадження № 2/753/6285/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" жовтня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Заставенко М.О.,

за участю секретаря Долі М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із позовом в якому просило суд стягнути з ОСОБА_1 , як спадкоємця ОСОБА_2 , на користь позивача заборгованість за кредитним договором №б/н від 20.04.2006 року в сумі 10 016,71 грн.

В обгрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 20.04.2006 року укладено кредитний договір за умовами якого, остання отримала кредитні кошти в сумі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту. Позичальник ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Станом на дату смерті заборгованість за кредитним договором становить 10 016,71 грн. На виконання вимог ч. 2 ст.1281 ЦК України 06.07.2018 року банком направлено претензію кредитора до Сьомої київської державної нотаріальної контори. 20.10.2018 отримано відповідь з нотконтори, в якій зазначено, що претензію кредитора переслано до Восьмої київської державної нотаріальної контори, за місцем заведення спадкової справи. З відповіді Восьмої київської державної нотаріальної контори від 21.09.2018 встановлено наявність у боржника ОСОБА_2 спадкоємця - відповідач ОСОБА_1 , який отримав свідоцтво про прийняття спадщини 19.08.2014. Позивачем 09.10.2019 року на адресу ОСОБА_1 надіслано лист-претензію про пред`явлення до нього вимог кредитором спадкодавця, яка залишилась без задоволення. АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з метою стягнення наявної заборгованості зі спадкоємця в примусовому порядку.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 03.07.2020 відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.

Представник позивача у судове засідання не прибув, згідно наявного в матеріалах справи клопотання, просив справу розглянути за його відсутності, пред`явлені вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні.

Відповідач у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за адресою реєстрації місця проживання, правом надання відзиву не скористалась.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів у відсутність сторін.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, дотримуючись принципів об`єктивності, диспозитивності цивільного судочинства, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 20.04.2006 ОСОБА_2 підписала заяву, в якій зазначено, що ця заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складають між ним та банком договір про надання банківських послуг (далі - кредитний договір), що підтверджується підписом позичальника у заяві, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді (а. с. 13).

Цього ж дня ОСОБА_2 отримала в АТ КБ «ПриватБанк» кредит з початковим визначеним розміром 15 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок - емітовану банком кредитну картку «Універсальна».

До заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку від 20.04.2006 року, позивачем долучено Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, розміщених на офіційному веб-сайтіhttps://privatbank.ua/terms/ (а. с. 14 - 19).

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України, встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Так, надані позивачем Умови та правила не містять підтверджень, що саме їх в наданій суду редакції розумів позичальник та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. З огляду на зазначене суд приходить до висновку щодо відсутності підстав вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_2 ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», дотримався вимог, передбачених чинним законодавством України про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих Правил тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Отже, суд приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_2 . Умови та правила надання банківських послуг, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ним кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Доведеність факту отримання ОСОБА_2 кредитної картки із встановленим на ній кредитним лімітом, активне користування кредитними коштами, в сукупності є свідченням наявності між сторонами кредитно-договірних зобов`язань. Так, з розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що ОСОБА_2 активно користувалася кредитними коштам, частково погашаючи заборгованість, сплачуючи банку грошові кошти в різних розмірах (а. с. 6 - 12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а. с. 21).

За життя позичальник в повному обсязі взяті на себе грошові зобов`язання за кредитним договором не виконала внаслідок чого утворилась заборгованість.

Згідно з ч. 1 ст. 608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Відповідно до ст.1216, ст.1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав i обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права i обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав i обов`язків, що зазначені у ст.1219 ЦК України.

Оскільки кредитні зобов`язання не включені до визначеного ст. 1219 ЦК України переліку зобов`язань, які не входять до складу спадщини, тому зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, спадкуються спадкоємцями померлого позичальника - спадкодавця в загальному порядку, встановленому законом. Строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Згідно зі ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку ст. 1282 ЦК України.

Відповідно до ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Встановлені ст. 1281 ЦК України строки є преклюзивними, а тому їх недотримання, позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: коло спадкоємців, які прийняли спадщину; чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені ст. 1282 ЦК України; при дотриманні кредитором строків, визначених ст. 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця(спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України.

Відповідно до пункту 3.11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, нотаріус приймає претензії від кредиторів спадкодавця та реєструє їх у Книзі обліку і реєстрації спадкових справ під самостійними номерами та в хронологічному порядку.

Так відповідно до матеріалів справи, 01.06.2018 АТ КБ «ПриватБанк» направило до Сьомої київської державної нотаріальної контори претензію кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України до спадкоємців померлого позичальника ОСОБА_2 (а. с. 27).

Листом від 10.07.2018 Сьома київська державна нотаріальна контора повідомила АТ КБ «ПриватБанк», що вимогу кредитора до спадкоємців померлої ОСОБА_2 направлено до Восьмої київської державної нотаріальної контори для виконання за належністю (а. с. 28)

Листом Восьмої київської державної нотаріальної контори від 24.07.2018 АТ КБ «ПриватБанк» повідомлено, що спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 є її син - ОСОБА_1 . Вказаний лист був отриманий банком 21.09.2018 (а. с. 29).

09.10.2019 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» направило спадкоємцю ОСОБА_1 претензію про задоволення вимог кредитора та сплату заборгованості за кредитним договором №б/н від 24.05.2006, укладеним з ОСОБА_2 (а. с. 30).

Отже, суд приходить до переконання, що позивач довідався про прийняття спадщини ОСОБА_1 з 21.09.2018, проте із вимогою до ОСОБА_1 звернулися лише 09.10.2019, у зв`язку із чим, пропустив передбачений ч. 2 ст. 1281 ЦК України строк.

Отже, позивачем не надано достатніх та переконливих доказів суду першої інстанції щодо дотримання ним строку, передбаченого положенням ст. 1281 ЦК України для звернення з вимогою до спадкоємця, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно положення п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою позивачу в задоволені позовних вимог, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 5, 12-13, 76, 81, 133, 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити Акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: М.О. Заставенко