ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року

м.Суми

Справа №579/467/20

Номер провадження 22-ц/816/2372/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 29 вересня 2020 року в складі судді Моргуна О.В., ухваленого у м. Кролевець, повне судове рішення складено 05 жовтня 2020 року,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у березні 2020 року, Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») просило стягнути на свою користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 02.05.2018 року в розмірі 13423,01 грн та судові витрати в розмірі 2102,00 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 02.05.2018 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, шляхом підписання заяви б/н, за умовами якого позивач надав позичальнику кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, який є договором приєднання, що підтверджується підписом у заяві. Позичальник взяті на себе кредитні зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого, станом на 25.12.2019 року, виникла заборгованість 13423,01 грн, яка складається з: 9130,96 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 669,91 грн заборгованість за простроченими відсотками, 2506,76 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 615,38 грн - штраф (процентна складова). Відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань, що і стало підставою звернення до суду.

Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 29.09.2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 02.05.2018 року у розмірі 9130,96 грн. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1429,88 грн.

Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами у справі не було досягнуто домовленості у належній формі щодо істотних умов кредитного договору, передбаченій законодавством, а саме не узгоджено у письмовій формі розміру відсотків за користування кредитом та застосування неустойки, у разі порушення грошового зобов`язання, тому обґрунтованими є лише вимоги банку про стягнення тіла кредиту, виходячи з обов`язку, визначеного законом, позичальника повернути суму позики позикодавцю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині відмови в задоволенні вимог позову, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в цій частині та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

При цьому вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення вимог банку про стягнення заборгованості по відсоткам та неустойкою, оскільки відповідачем, під час підписання анкети-заяви, було також підписано паспорт споживчого кредиту, в якому визначені такі умови кредитування як базова відсоткова ставка, процентна ставка при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, застосування штрафів.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Відзиву на апеляційну скаргу стороною відповідача не направлено.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як вбачається із цивільної справи, 02.05.2018 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 відбулось підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 12).

Друкованим текстом анкети-заяви передбачено, зокрема, наступне «Підписанням анкети-заяви я відповідно до ст. 634 ЦК України у повному обсязі приєднуюся до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк»», які розміщені на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою privatbank.ua., та які разом з пам`яткою клієнта і тарифами складають договір банківського обслуговування, примірник якого я отримав (отримала) шляхом самостійного роздрукування. Погоджуюся із збільшеним строком позовної давності, зазначеним в Умовах та правилах та з тим, що зміни до Умов та правил вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін не можливе, банк повідомляє мене про зміни шляхом використання визначених Умовами та правилами каналів зв`язку. Продовження користування послугами банку після дати публікації на сайті банку змінених Умов та правил є підтвердженням мого погодження та повного і безумовного прийняття зміненої редакції Умов та правил. Із змінами Умов і правил надання банківських послуг зобов`язуюсь ознайомлюватися самостійно на офіційному сайті банка privatbank.ua. В разі використання мною електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису для підписання анкети заяви такий підпис прирівнюється до мого власноручного підпису.».

Також, 02.05.2018 року ОСОБА_1 було підписано паспорт споживчого кредиту, у якому визначені умови кредитного договору, зокрема, розмір відсоткової ставки у межах пільгового періоду 0,00001 % річних та 43,2 % річних за межами пільгового періоду (для кредитної карти «універсальна»), а також штраф за прострочення більше ніж на 30 днів за обов`язковими платежами за карткою 500 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з рахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісії (а.с. 13-14).

Додані банком до позовної заяви витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», який був предметом дослідження в суді першої інстанції, та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку відповідачем не підписані (а.с. 15-32).

Представлений до позову банком розрахунок кредитної заборгованості станом на 25.12.2019 року складає 13423,01 грн, з яких: 9130,96 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 669,91 грн заборгованість за простроченими відсотками, 2506,76 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України;

1115,38 грн - заборгованість за судовими штрафами (а.с. 9-11).

Підставами позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в оскарженій частині є неналежне виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, який було укладено шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, та стягнення заборгованості, зокрема, по відсоткам та штрафам, визначених відповідно до вказаним умов та правил, а також тарифів банку, паспорту споживчого кредиту та відсоткам згідно ст. 625 ЦК України, відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, зокрема п. 2.1.1.2.12 визначено, що в разі порушення зобов`язання щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості у розмірі: 86,4 % - для картки «Універсальна» та 84 % - для картки «Універсальна голд».

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У ст. 628 ЦК України йдеться про те, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як встановлено, крім анкети заяви, під час укладання між сторонами у справі кредитного договору 02.05.2018 року, відповідачем ОСОБА_1 було також підписано і паспорт споживчого кредиту, у якому сторонами договору було погоджено, зокрема, розмір відсоткової ставки на рівні 43,2 % річних, а також умови та порядок застосування неустойки у вигляді штрафів у випадку порушення грошового зобов`язання боржником.

Крім того, розмір заборгованості по відсоткам за ввесь період нарахування банком було обраховано виходячи саме з 3,6 % в місяць, тобто відсоткової ставки, що була погоджена сторонами кредитного договору 3,6 % в місяць або 43,2 % річних.

Таким чином, у справі, що переглядається, її сторонами було укладено кредитний договір у встановленій законом формі з визначенням усіх істотних умов такого договору,а саме шляхом підписання анкети-заяви та паспорту споживчого кредиту. Тому висновок місцевого суду про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за відсотками та неустойки у вигляді штрафів, які узгоджені сторонами у паспорті споживчого кредиту, не відповідає фактичним обставинам справи та вище приведеним нормам матеріального закону.

Що стосується вимог про стягнення заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, то слід зазначити наступне.

З розрахунку заборгованості за прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України вбачається, що банком взято для розрахунку такої заборгованості процентну ставку 86,4 %.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 02.05.2018 року, посилається на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємну частину договору.

При цьому, матеріали справи, які були представлені банком і досліджені судом першої інстанції в судовому засідання не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами згідно ст. 625 ЦК України.

Крім того, вказані документи позивача належним доказом бути не можуть, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15) та на що вказує і сам банк із 01.04.2019 року впроваджені зміни Умов та правил надання банківських послуг в частині нарахування відсотків.

Тому, в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві та паспорті споживчого кредиту домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами згідно ст. 625 ЦК України, наданий банком витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги банку про стягнення заборгованості по відсоткам нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України є необґрунтованими та не підлягають задоволенню з підстав, наведених вище.

Проте, вимоги банку про стягнення заборгованості за відсотками є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, а вимоги про стягнення штрафів частковому задоволенню, а саме, враховуючи суму заборгованості за тілом кредиту та відсотками, сума штрафів становить 990,04 грн (500,00 грн (фіксована частина) + 490,04 грн (процентна складова (9130,96+669,91)х5%).

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог позову про стягнення заборгованості за відсотками та штрафами, через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, на підставі ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухвалення в цій частині нового судового рішення про стягнення з відповідача на користь банку 669,91 грн заборгованості по процентам та 990,04 грн штрафу за порушення грошового зобов`язання за кредитним договором б/н від 02.05.2018 року.

В іншій оскарженій частині рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування в цій частині немає.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи межі задоволення позову та апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат підлягає зміні, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 1689,82 грн у відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позову. Також, з відповідача на користь банку підлягає стягненню 1219,42 грн у відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а), г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 381-382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 29 вересня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками та штрафами скасувати, а в частині розподілу судових витрат змінити та ухвалити в цих частинах нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 669,91 грн заборгованості по процентам та 990,04 грн штрафу за порушення грошового зобов`язання за кредитним договором б/н від 02.05.2018 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 1689,82 грн у відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позову.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 1219,42 грн у відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: В.І. Криворотенко

О.І. Собина