Справа № 331/2853/19
Провадження № 2 /331/1277/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Жукової О.Є.

за участю секретаря Мироненко О.В.

представника позивача-відповідача ОСОБА_1

відповідача-позивача - ОСОБА_2

розглянувши загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, Запорізька міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, Запорізька міська рада про усунення перешкод шляхом вселення, поновлення реєстрації місця проживання,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням , а саме квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що ОСОБА_2 , який є її колишнім співмешканцем , більше десяти років не проживає в житлі без поважної причини , не приймає участі в утриманні житла та оплаті комунальних послуг . З огляду на те, що реєстрація відповідача створює їй перешкоди , з підстав визначених у ст. 71 ЖК України, звернулася до суду з вказаним позовом.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 серпня 2019 року провадження по справі відкрите.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 липня 2020 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2019 року у цій справі було скасоване та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

18.08.2020 відповідачем була подана зустрічна позовна заява про усунення перешкод шляхом вселення, поновлення реєстрації місця проживання, в якій ОСОБА_2 з тих підстав, що його не проживання в спірному житлі з січня 2016 року обумовлено поважними причинами, а саме тією обставиною, що ОСОБА_3 чинила йому перешкоди в користування житлом, просив суд усунути йому перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення , та поновити йому реєстрацію місця проживання за вказаною адресою.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2020 року прийнято до провадження зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 та об`єднано в одне провадження справу за первісним позовом ОСОБА_3 та зустрічним позовом ОСОБА_2 , визначено розгляд справи провести в порядку загального позовного провадження.

У вступному слові представник позивача-відповідача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити, з тих підстав, що відповідач тривалий час не проживає в квартирі без поважних причин, і останнім не надано належних та допустимих доказів того, що йому чинилися перешкоди в користуванні житлом. Крім того, просив у задоволенні зустрічного позову відмовити з тих підстав, що ОСОБА_2 пропущено строк звернення до суду.

Відповідач-позивач та його представник адвокат Боярчук Н.В. просили зустрічну позовну заяву задовольнити, в задоволенні первісного позову відмовити, посилаючись на те, що між сторонами виник конфлікт внаслідок якого ОСОБА_3 змінила замки на вхідних дверях квартири, з огляду на що з 2016 року ОСОБА_2 був позбавлений можливості проживати в квартирі.

Представники третіх осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, Запорізької міської ради, належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, до судового засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили , пояснення на позов та зустрічний позов не надали , в зв`язку з чим на підставі ч.2 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у їх відсутність на підставі доказів наявних в матеріалах справи.

Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, пояснення свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази приходить до наступних висновків.

В ході розгляду справи встановлено, що позивачка та відповідач ОСОБА_2 зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 з 25.06.2009 року.

Вказана квартира не приватизована, згідно ордеру № 298 на житлове приміщення серії «М» від 20.05.2009 року, основним квартиронаймачем спірного житлового приміщення є ОСОБА_3 ..

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням фактичних обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів.

Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Результат аналізу статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями, за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк (пункт 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»).

Частина перша статті 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

З позовної заяви вбачається, що предметом доказування у даній справі є з`ясування причин відсутності відповідача-позивача ОСОБА_2 у спірній квартирі понад встановлений законом строк по 25.06.2019 року (день подачі позову до суду), а факт відсутності з лютого 2016 року не заперечує сам відповідач.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 суду пояснили, що є сусідами ОСОБА_3 та їм достовірно відомо , що ОСОБА_9 не проживає в квартирі АДРЕСА_1 тривалий час, а з 2016 року вони його взагалі не бачили за місцем проживання. Їм відомо, що в квартирі відсутні речі ОСОБА_2 , за весь цей час вони не бачили,щоб ОСОБА_3 чинила перешкоди ОСОБА_2 у проживанні в житлі. Також свідки вказали на те, що їм невідомо чи змінювалися замки в квартирі.

Свідок ОСОБА_6 пояснила , що ОСОБА_2 є її біологічним батьком. Її мати ОСОБА_3 не підтримує з ОСОБА_2 стосунків з 2008 року. В 2016 році ОСОБА_2 забрав свої речі та перестав проживати в квартирі . Мати їй розповідала, що ОСОБА_2 втратив ключі , замки в квартирі не змінювалися, будь-яких перешкод відповідачу у проживанні в житлі не чинилися, він не проживав в квартирі без поважної причини, зокрема жодного разу за весь цей час з нею не спілкувався.

Вказані пояснення свідків також співвідносяться з листами на ім`я ОСОБА_2 , направленими кредитними установами на адресу його реєстрації, з вимогами погасити заборгованість та з проханням повідомити про місце знаходження боржника ОСОБА_2 ..

Крім того, вироком Жовтневого районного суду м.ж Запоріжжя від 29 вересня 2016 року у справі 336/2379/16-к який набрав законної сили , та яким ОСОБА_2 був засуджений за ч.1 ст. 185 КК України встановлено, що ОСОБА_3 до 2008 року мешкала однією родиною зі своїм цивільним чоловіком, від якого має доньку. Однак після того, як відносини розладились, ОСОБА_2 добровільно переїхав на інше місце проживання до своєї коханки, однак мав ключі від квартири та іноді приходив за своїми речами, які залишились та для того, щоб зробити вигляд перед сусідами, що він мешкає за вказаною адресою.

Заперечуючи проти первісного позову та звертаючись до суду із зустрічним позовом ОСОБА_2 посилається на те, що 08.02.2016 року він звертався до Жовтневого ВП ЛВП ГУНП в Запорізькій області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, в якій просив органи поліції потрапити до квартири, оскільки його дружина за час його відсутності змінила замок, і вказані відомості підтверджені наданою заявою від 08.02.2016 року.

Разом з тим, Висновком за результатами перевірки ЄО № 1667 від 08.02.2016 року встановлено, що по прибуттю на місце разом з ОСОБА_2 двері квартири по АДРЕСА_2 ніхто не відчинив. В ході бесіди по телефону ОСОБА_3 відмовилася відчиняти двері та розмовляти по телефону.

Оскільки відповідно до ст. 19 ЦК України особа має право на самозахист свого цивільного права та права іншої особи від порушень і протиправних посягань, оцінюючи надані ОСОБА_2 докази, суд враховує, що дії ОСОБА_3 08.02.2016 року щодо не допуску ОСОБА_2 до квартири , фактично були засобом недопущення вчинення правопорушення зі сторони відповідача , який 26 січня 2016 року вчинив щодо неї кримінальне правопорушення, і вказані дії ОСОБА_3 щодо самозахисту жодним чином не позбавили позивача за зустрічним позовом права користування житлом та не є належним доказом чинення йому перешкод у проживанні в квартирі .

Крім того, в судовому засіданні достовірно встановлено ,зокрема зі слів відповідача, що після лютого 2016 року ОСОБА_2 в квартирі не проживав, комунальні послуги не сплачував, жодного рішення компетентного органу, де б містилася інформація щодо його звернення з приводу неправомірних дій ОСОБА_3 до моменту звернення позивача до суду, суду не надав.

Також, надаючи оцінку показанням допитаному за клопотанням ОСОБА_2 свідка ОСОБА_8 , суд виходить з того, що вказаний свідок також підтвердив факт не проживання ОСОБА_2 у спірному житлі більше чотирьох років , однак обставини щодо не проживання ОСОБА_2 та зміни замків в квартирі йому відомо зі слів ОСОБА_2 , що критично оцінюється судом з огляду на пояснення свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та обставини встановлені вироком суду у справі 336/2379/16-к.

При цьому , судом на підставі ч. 2 ст. 222 ЦПК України було залишено без розгляду клопотання представника ОСОБА_2 адвоката Назаренко П.Г. про долучення до матеріалів справи довідки Будинкового комітету гуртожитку № 500 від 09. 11.2020 року , з тих підстав , що вказане клопотання без поважних причин не було заявлено в підготовчому провадженні. Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до ч.9 ст. 83 ЦПК України суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, а в даному випадку представником ОСОБА_2 не було надано підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи.

Ураховуючи викладене, суд , належним чином надавши оцінку доводам сторін , приходить до висновку , що ОСОБА_2 з 2016 року в квартирі по АДРЕСА_2 не проживає без поважної причини , не сплачує за комунальні послуги, тобто, ОСОБА_3 доведено факт непроживання відповідача у спірній квартирі понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки (понад 6 місяців) без поважних причин.

В свою чергу, суд вважає, що ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів наявності у нього з 2016 року , зокрема, після його засудження , перешкод у проживанні в спірному житлі , зміни ОСОБА_3 замків на вхідних дверях, та доказів недопущення його до спірного житла після вжиття ОСОБА_3 дій щодо самозахисту у вигляді відмови відчинити двері 08.02.2016 року, тобто після вчинення щодо неї кримінального правопорушення.

Враховуючи вищевиколадене , суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_2 таким , що втратив право користування житловим приміщенням та про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_10 про усунення перешкод шляхом вселення, поновлення реєстрації місця проживання.

Щодо доводів представника ОСОБА_3 . щодо пропуску ОСОБА_2 строку позовної даності , суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Наприклад, правила Цивільного кодексу ( 1540-06 ) про строки давності застосовуються в позовах про визнання недійсним договору найму жилого приміщення і виселення в зв`язку з цим; правила ст.48 Закону України "Про власність" ( 697-12 ) - при розгляді вимог наймача про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням.

При розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Наприклад, правила Цивільного кодексу ( 1540-06 ) про строки давності застосовуються в позовах про визнання недійсним договору найму жилого приміщення і виселення в зв`язку з цим; правила ст.48 Закону України "Про власність" ( 697-12 ) - при розгляді вимог наймача про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням.

Враховуючи , що негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення, доводи ОСОБА_3 щодо пропуску ОСОБА_2 строку звернення до суду є безпідставними. .

Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Згідно ч.9 ст. 158 ЦПК України слід скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2020 року.

На підставі ст. ст. 71, 72 ЖК України, керуючись 3,4,11-13, 19, 259, 263, 265 , 279, ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, Запорізька міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням- задовольнити.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 .

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, Запорізька міська рада про усунення перешкод шляхом вселення, поновлення реєстрації місця проживання відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 768,40 гривень.

Скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2020 року у вигляді заборони ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , органу приватизації Районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району , вчиняти дії щодо приватизації квартири АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст судового рішення складений 27 листопада 2020 року.

Суддя: О.Є. Жукова

24.11.2020