Дата документу 20.11.2020
Справа № 501/5670/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання - Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»

до

відповідачів:

1 ОСОБА_1 ,

2 ОСОБА_2

вимоги позову: про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та звернення стягнення на предмет іпотеки

учасники справи:

представник позивача - Горик В.М.

В С Т А Н О В И В:

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» у листопаді 2014 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів нарахованих за користування кредитом, пені та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позов мотивовано тим, що 12 жовтня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, згідно якого позивач надав ОСОБА_1 кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у розмірі 56000,00 доларів США, а ОСОБА_1 зобов`язалася повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 12.10.2022 року та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 12,90%.

В забезпечення умов виконання кредиту, на підставі договору іпотеки б/н від 17 жовтня 2007 року, позивачем прийнято від ОСОБА_6 , ОСОБА_5 в заставу нерухоме майно: предмет іпотеки, а саме: однокімнатну квартиру, загальною площею 31,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач вказує в позові, що в подальшому було внесено зміни у статут АКІБ «Укрсиббанк», відповідно до яких повне найменування банку стало: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк».

Також позивач зазначає, що всупереч умов кредитного договору ОСОБА_1 не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по наданому кредиту у встановлені договором строки та в розмірі, також має заборгованість по сплаті нарахованих процентів за користування кредитними коштами, чим порушує взяті на себе зобов`язання.

У зв`язку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд:

- стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» з ОСОБА_1 суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування договором про надання споживчого кредиту №0 від 12.10.2007 року в розмірі 116514,58 доларів США, що за курсом НБУ станом на 24.10.2014 року становить 1508904,94 грн., з яких: 55027,93 доларів США, що за курсом НБУ станом на 24.10.2014 року становить 712631,12 грн. - кредитна заборгованість; 61486,65 до доларів США, що за курсом НБУ станом на 24.10.2014 року становить 796273,82 грн. та заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит в розмірі 181757,03 грн.;

- звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором б/н від 17 жовтня 2007 року, а саме: однокімнатну квартиру, загальною площею 31,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що є спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Стрижак З.І. 30.04.2002 року за р.№46654, зареєстрованого в КП «БТІ м.Іллічівська» 28.05.2002 року в реєстрову книгу №ПР 24, за р.№8 стор. №282, для задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», що виникли на підставі договору про надання споживчого кредиту №0 від 12.10.2007 року в розмірі 116514,58 доларів США, що за курсом НБУ станом на 24.10.2014 року становить 1508904,94 грн., з яких: 55027,93 доларів США, що за курсом НБУ станом на 24.10.2014 року становить 712631,12 грн. - кредитна заборгованість; 61486,65 до доларів США, що за курсом НБУ станом на 24.10.2014 року становить 796273,82 грн. та заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит в розмірі 181757,03 грн.;

- встановити спосіб реалізації нерухомого майна - предмету іпотеки за іпотечним договором б/н від 17 жовтня 2007 року (за реєстровим №6165), а саме: шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та встановити початкову ціну, визначену на підставі оцінки майна здійсненої суб`єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства;

- стягнути з відповідачів на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» суму сплачено судового збору у розмірі 3654,00 грн.

Представник АТ «Укрсиббанк» 16.06.2020 надав до суду заяву про зміну позовних вимог до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (а.с.190-192), згідно якого просить суд:

- стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» з ОСОБА_1 суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту №0 від 12.10.2007 року в розмірі 116 514,58 доларів США, що за курсом НБУ станом на 24.10.2014 року становить 1 508 904,94 грн., з яких: 55 027,93 доларів США, що за курсом НБУ станом на 24.10.2014 року становить 712 631,12 грн. - кредитна заборгованість; 61 486,65 доларів США, що за курсом НБУ станом на 24.10.2014 року становить 796 273,82 грн., заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит в розмірі 181 757,03 грн.;

- звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 17 жовтня 2007 року за реєстраційним номером 6165, а саме: однокімнатну квартиру, загальною площею 31,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 для задоволення вимог акціонерного товариства «УкрСиббанк», що виникли внаслідок невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №0 від 12.10.2007 року в розмірі 116 514,58 доларів США, з яких: 55 027,93 доларів США заборгованість за кредитом; 61 486,65 доларів США заборгованість за процентами, а також пені за несвоєчасне повернення кредиту та процентів у розмірі 181 757,03 грн.;

- встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій;

- стягнути в рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір у розмірі 3654,00 грн.;

- в іншій частині позовні вимоги залишити без змін.

Відповідна заява мотивована тим, що в ході провадження у справі, на виконання ухвали суду від 19.03.2020 приватним нотаріусом Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Шевченко В.М. було надано інформацію щодо спадкоємця померлого відповідача ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З листа приватного нотаріуса стало відомо, що із заявою про прийняття спадщини звернулась донька спадкодавця ОСОБА_7 . Свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 не отримувалось.

Представник позивача стверджує, що ОСОБА_2 є власником квартири та іпотекодавцем в силу вимог ч.1 ст.23 ЗУ «Про іпотеку».

На підставі викладеного представник позивача звернувся до суду з відповідною заявою та просить суд задовольнити позов з врахуванням заяви про зміну позовних вимог.

ОСОБА_2 ) 11.09.2020 надала до суду відзив на позов (а.с.207-210), просить суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що виконавче провадження по виконанню заочного рішення суду було закрито у зв`язку із смертю боржника ОСОБА_5 . Дане невиконане зобов`язання увійшло до складу спадщини після смерті майнового поручителя. Недотримання кредитором передбачених ст.1281 ЦК України строків пред`явлення вимог до поручителя позбавило кредитора права вимоги до спадкоємця - ОСОБА_8 .

Відповідач вказує у відзиві, що після закриття виконавчого провадження №50385785, про що 29.12.2017 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із смертю боржника, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 банку стало відомо, що боржник помер та не можливо виконати рішення суду.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи, інші процесуальні дії у справі.

Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 16 січня 2015 року позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів нарахованих за користування кредитом, пені та звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволено повністю (а.с.29-93).

До суду 18 жовтня 2019 надійшла заява представника ОСОБА_2 - ОСОБА_9 про перегляд заочного рішення по даній цивільній справі (а.с.111-114).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 04.12.2019 заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 січня 2015 року скасовано, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с.141-142).

Ухвалою суду від 19.03.2020 задоволено клопотання позивача про витребування доказів (а.с.172-183).

В судовому засіданні представник позивача просив суд задовольнити позов з підстав викладених у позові.

Відповідачі та представник ОСОБА_8 в судове засідання не з`явились, 14.09.2020 надали до суду заяву про розгляд справи за їхньої відсутності (а.с.215)

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 12 жовтня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, згідно якого позивач надав ОСОБА_1 кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у розмірі 56000,00 доларів США, а ОСОБА_1 зобов`язалася повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 12.10.2022 року та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 12,90% (а.с.8-17).

В забезпечення умов виконання кредиту, на підставі договору іпотеки б/н від 17 жовтня 2007 року, АКІБ «УкрСиббанк» прийнято від ОСОБА_6 , ОСОБА_5 в заставу нерухоме майно: - предмет іпотеки, а саме: однокімнатну квартиру, загальною площею 31,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18-21).

У подальшому внесено зміни у статут АКІБ «Укрсиббанк», відповідно до яких повне найменування банку стало: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (а.с.50-54).

Всупереч умов кредитного договору ОСОБА_1 не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по наданому кредиту у встановлені договором строки та в розмірі, також має заборгованість по сплаті нарахованих процентів за користування кредитними коштами, чим порушує взяті на себе зобов`язання.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.138)

Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 11.12.2019, спадкову справу після смерті ОСОБА_5 відкрито 24.04.2013 року приватним нотаріусом Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Шевченко В.М. (а.с.153).

Приватним нотаріусом Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Шевченко В.М. надано інформацію щодо спадкоємця померлого відповідача ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З листа приватного нотаріуса стало відомо, що із заявою про прийняття спадщини звернулась донька спадкодавця ОСОБА_7 . Свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 не отримувалось (а.с.180).

ІV. Оцінка Суду.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний сплачувати відсотки від суми позики щомісячно до дня повернення позики, при відсутності іншої домовленості.

Відповідно до ч.2 ст.1054 Цивільного кодексу України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї Глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до умов кредитного договору.

Згідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (п.1 ст.1054 ЦК України).

Пунктом 1 ст.536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (п.1 ст.530 ЦК України).

Крім того, п.3 ч.1 ст.611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежного виконання).

Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової

частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплатити відсотки.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість ним виконання свого грошового зобов`язання.

Як слідує з ч.1 статті 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням та завдатком.

Одночасно з тим, ст.572 ЦК України встановлено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторам цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

На підставі ст.589 ЦК України у разі невиконання обов`язків, забезпечених заставою, заставодержатель отримує право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до ст.575 ЦК України іпотека є видом застави.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки (штрафи, пені), основної суми боргу.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до умов ст.38 Закону України "Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

На підставі ч.1 ст.4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку», У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Статтею 41 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

Суди повинні мати на увазі, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно (постанова Верховного Суду України від 4 вересня 2013 р. у справі № 6-73цс13). Разом із тим задоволення подібних позовних вимог можливе лише у разі, коли суду надані беззаперечні докази того, що попередні заходи не призвели до належного виконання зобов`язання.

При вирішенні судами справ даної категорії суд в рішенні повинен визначити початкову ціну іпотечного майна, у зв`язку з чим суд зазначає наступне.

Ціна предмета іпотеки встановлюється в самому договорі - відповідно до ч.6 ст.5 Закону № 898-ІV вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб`єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором, однак у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення іпотечних торгів ціна предмету іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні , не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

З урахуванням зазначених положень законодавства позовні вимоги позивача щодо звернення стягнення на іпотечне майно, є правомірними та підлягаючими задоволенню.

Щодо недотримання кредитором передбачених ст.1281 ЦК України строків пред`явлення вимог до поручителя, зазначених у відзиві на позов відповідачем, суд керується наступним.

Відповідно до ст.ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України. (статті 1231 ЦК України).

Згідно ст.1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. Майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого та нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 608 ЦК України зобов`язання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язане з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Перелік зобов`язань, які не входять до складу спадщини визначені ст.1219 ЦК України, отже зобов`язання за кредитним договором та за договором іпотеки входять до складу спадщини.

За змістом ст.1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Таким чином, оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281-1282 ЦК України щодо строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора. Недотримання кредитором передбачених ст.1281 ЦК України строків пред`явлення вимог (які є присічними, преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено підстави припинення іпотеки, однак такої підстави, як смерть іпотекодавця, положення зазначеної норми не містять.

Відповідно до ст.23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Таким чином, якщо боржник та іпотекодавець одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця в разі порушення боржником своїх зобов`язань переходять обов`язки іпотекодавця у межах вартості предмета іпотеки.

Отже, аналізуючи вищезазначені цивільно-правові норми слід дійти висновку про те, що правила статті 1281 ЦК України регулюють порядок пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців щодо виконання зобов`язань спадкодавця перед своїм кредитором, а не порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Строк, в межах якого іпотекодержатель може звернутися з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлюється загальними положеннями про позовну давність (глава 19 ЦК України).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №522/407/15-ц зазначено, що приписи статей 1281 і 1282 ЦК України та статті 23 Закону України «Про іпотеку» регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов`язаннях, забезпечених іпотекою.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом пункту 1 частини першої статті 593 ЦК України та частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» право застави (зокрема, іпотека) припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , була майновим поручителем за кредитним договором.

У зв`язку з її смертю відкрилася спадщина, яку прийняла відповідач ОСОБА_2 , перебравши на себе обов`язки іпотекодавця в межах вартості предмета іпотеки.

Однак, звернення стягнення на предмет іпотеки є можливим лише за умови, якщо зобов`язання боржником було порушене.

З позовної заяви вбачається, що у померлої на час смерті існувала заборгованість за кредитним договором, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.22-31).

Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 11.12.2019, спадкову справу після смерті ОСОБА_5 відкрито 24.04.2013 року приватним нотаріусом Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Шевченко В.М. (а.с.153).

З листа приватного нотаріуса стало відомо, що із заявою про прийняття спадщини звернулась донька спадкодавця ОСОБА_7 . Свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 не отримувалось (а.с.180).

Позивач звернувся до суду 07.11.2014 року (а.с.2-6).

Представник АТ «Укрсиббанк» 16.06.2020 надав до суду заяву про зміну позовних вимог до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (а.с.190-192)

Суд вважає, що позивач не пропустив строк пред`явлення вимоги до відповідача - іпотекодавця, як до спадкоємця майнового поручителя.

За загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється.

Згідно положень статті 17 Закону України «Про іпотеку» у взаємозв`язку зі статтями 256, 266, 267, 509, 598 ЦК України, якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, й за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) сам по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором і, відповідно, не може вважатися підставою для припинення іпотеки у відповідності достатті 17 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до приписів статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 зазначеного Закону. Конструкція цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом.

Так, згідно з указаною нормою іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання (абзац другий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку»). Натомість Законом України «Про іпотеку» не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов`язанням.

«Якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, й за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) сам по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором і, відповідно, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом другим частини першої статті 17 Закону України«Про іпотеку» (правова позиція Верховного суду України викладена у Постанові від 15.05.2017 року по справі № 643/4395/16-ц).

«Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і за загальним правилом є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 цього Закону)». Такого висновку дійшов Верховний Суд України «Доводи касаційної скарги про те, що зі спливом позовної давності строк дії договорів іпотеки закінчився, що є підставою для припинення іпотеки відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку», колегія суддів відхиляє, оскільки сплив позовної давності не є окремою підставою для припинення зобов`язання» (правова позиція Верховного суду викладена у постанові від 25.09.2019 року по справі № 509/4639/16-ц, провадження № 61-24936св18).

«Законом України «Про іпотеку» не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов`язанням. Таким чином, якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) само по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором, а тому не може вважатися підставою для припинення іпотеки відповідно до абзацу другого частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку». Предметом розгляду даної справи не є стягнення кредитної заборгованості. У Цивільному кодексі України та Законі України «Про іпотеку» відсутня така підстава для припинення іпотеки як сплив позовної давності за вимогами кредитора за основним зобов`язанням» (даний висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 року по справі № 520/17304/15-ц, в якому зазначено, що довід позивачки про відсутність права на звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку з пропуском позовної давності для звернення з вимогою за основним зобов`язанням є необґрунтованими).

Згідно з частиною четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, проаналізувавши положення статті 17 Закону України «Про іпотеку» у взаємозв`язку зі статтями 256, 266, 267, 509, 598 ЦК України, враховуючи правову позицію Верховного Суду відносно права іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за договорами іпотеки у разі спливу позовної давності за основними зобов`язаннями боржників, висловлену у постановах від 15 травня 2017 року в справі № 643/4395/16-ц (провадження №6-786цс17), від 05 липня 2017 року в справі №369/5865/15-ц (провадження № 6-1840цс17), від 18 липня 2018 року у справі № 537/6072/16 (провадження № 61-35327св18), від 28 січня 2019 року у справі №639/7920/16-ц (провадження № 61-33814св18), від 25 вересня 2019 року по справі № 509/4639/16-ц (провадження № 61-24936св18) та від 01 липня 2020 року у справі №727/11061/18 (провадження № 61-9980св19), суд дійшов висновку про відмову у задоволені заяви відповідача про застосування строкі позовної давності у зв`язку з її безпідставністю.

На підставі викладеного, суд доходить до висновку про задоволення позову.

Відповідно до ст.79 Цивільного процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, тощо.

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін

Згідно з частиною першою ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення цього суду у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін, одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо БегеерБ.В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява №14448/88, §33).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні.

Зокрема, згідно платіжного доручення № від 31.10.2014 року (а.с.7) позивачем при подачі позову сплачено 3654,00 грн. судового збору, який підлягає стягненню з відповідачів в рівних частках.

З цих підстав, керуючись ст.ст.526, 527, 530, 572, 589, 590, 611, 612, 623-625, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст.ст.3, 4, 12, 33, 35 Закону України „Про іпотеку", ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 258-259, 263 Цивільного процесуального кодексу України, Суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити повністю.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» з ОСОБА_1 суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту №0 від 12.10.2007 року в розмірі 116 514,58 доларів США, що за курсом НБУ станом на 24.10.2014 року становить 1 508 904,94 грн., з яких: 55 027,93 доларів США, що за курсом НБУ станом на 24.10.2014 року становить 712 631,12 грн. - кредитна заборгованість; 61 486,65 доларів США, що за курсом НБУ станом на 24.10.2014 року становить 796 273,82 грн., заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит в розмірі 181 757,03 грн.

Звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 17 жовтня 2007 року зва реєстраційним номером 6165, а саме: однокімнатну квартиру, загальною площею 31,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 для задоволення вимог акціонерного товариства «УкрСиббанк», що виникли внаслідок невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №0 від 12.10.2007 року в розмірі 116 514,58 доларів США, з яких: 55 027,93 доларів США заборгованість за кредитом; 61 486,65 доларів США заборгованість за процентами, а також пені за несвоєчасне повернення кредиту та процентів у розмірі 181 757,03 грн.

Встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір у розмірі 3654,00 грн.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко