Справа № 234/3782/17
Провадження № 2/234/204/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року Краматорський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Лутай А.М.,

за участю: секретаря судового засідання Пагуліч Д.Г.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Краматорську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 16.03.2017р звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому після уточнення позовних вимог, зазначив, що 13 жовтня 2014 року він уклав із ОСОБА_3 , відповідачем у справі, договір займу, згідно до якого передав йому грошові кошти в сумі 70 000,00 гривень з умовою повернення до 01 січня 2015 року. Договір укладений в письмовій формі у вигляді розписки. По закінченню зазначеного строку відповідач борг не повернув, тому у відповідності до ст.625 ЦК України станом на 15.03.2017р сума боргу з урахуванням індексу інфляції складає: 70 000,00 грн * (103,1* 105,3* 110,8* 114,0* 102,2* 100,4* 102,3* 102,0* 100,7* 100,9* 101,0*103,5 *100,1* 101,8* 102,8* 101,8* 100,9* 101,1* 101,0* 101,8) = 70 000,00 грн * 174,42 = 122 094,00 грн, де інфляційні складають 52 094,00 грн. Зазначає, що сума боргу з урахуванням 3% річних складає: 70 000,00 грн * (3%/365) * 804 дня = 4625,75грн. Таким чином сума боргу з урахуванням 3% річних складає: 70 000,00 грн + 4 625,75 грн = 74 625,75грн. Просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за договором позики у розмірі 70 000,00 грн; 3% річних 4 625,75 грн; інфляційні втрати в сумі 52 094,00 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 267,20грн, а разом в сумі 127 986,95 грн.

ОСОБА_1 , представник позивача, в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та надала пояснення, аналогічні тим, що викладені в уточненій позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 надав суду свої письмові заперечення проти позову ОСОБА_2 , в яких зазначив, що він ніяких грошей в борг не брав, розписки не складав, договір позики не укладав. Вказує, що між ним та ОСОБА_2 в 2014 році склалися ділові взаємовідносини та він ( ОСОБА_3 ) взяв у ОСОБА_2 деякі верстати, які були демонтовані працівниками його ( ОСОБА_3 ) підприємства з майданчика, що розташований на колишній території підприємства НДІВТВАМ (НИИПТМАШ) по вулиці Олекси Тихого. Демонтовані верстати, технікою цього підприємства були доставлені на майданчик Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДДЕТАЛЬ», де і зберігались до 2015 року. Зазначає, що ці верстати йому ( ОСОБА_3 ) не знадобились й приблизно в цей же час до нього ( ОСОБА_3 ) звернувся ОСОБА_2 та запропонував повернути верстати. За його ( ОСОБА_3 ) згоди в 2015 році обладнання було повернуто ОСОБА_2 . Але, в лютому 2017 року позивач почав вимагати від нього гроші за втрату товарного виду верстатів, про що він ( ОСОБА_3 ) зазначив позивачу, що договірних обов`язків між ними не було, як і інших домовленостей, тому, що взяв те й повернув. Вказує, що в силу того, що договір не укладався, а грошова сума, яку зазначає позивач, перевищує розмір суми встановлений вимогами статті 1047 ЦК України при укладанні договору позики, вважає вимоги ОСОБА_2 нікчемними та такими, що не відповідають закону. Між ними не було домовленостей про передачу коштів, а взяті верстати повернуті в повному обсязі. З огляду на те, що договір між ним ( ОСОБА_3 ) і ОСОБА_2 не укладався, ніяких грошей він не отримував, просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, щодо стягнення боргу за договором позики.

Представник відповідача ОСОБА_4 С ОСОБА_5 заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та в судовому засіданні надав пояснення аналогічні тим, що викладені в письмових запереченнях відповідача.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_6 в судові засідання, призначені на 15.05.2020, 29.05.2020 та 23.06.2020 не з`явилися, надали на вказані дати клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням карантину на території України, через спалах гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Згідно до положень ч.1 ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Частиною третьою ст.223 ЦПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:

1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;

2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки;

3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник;

4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно з постановою КМУ від 20 травня 2020 р. № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» з 22 травня 2020 р. до 22 червня 2020 р. застосовуються протиепідемічні заходи, які дозволяють стороні або її представнику перебування в громадських будинках і спорудах, в тому числі відвідування суду, використання громадського транспорту за умови використання засобів індивідуального захисту.

Відповідачем та його представником не надано суду відомостей, які б свідчили, що вони є безпосередньо хворими, чи перебувають у самоізоляції із законодавчо встановлених підстав тощо.

Оголошений в країні карантин не виключає можливості реалізації особою своїх процесуальних прав шляхом подачі письмових пояснень, а також особистої участі особи у розгляді, оскільки постанова КМУ №211 від 11.03.2020 встановлювала заборону відвідування закладів освіти та проведення масових заходів, натомість судові установи, вживши необхідних заходів безпеки для працівників та відвідувачів, працюють та здійснюють судочинство у період всього карантину.

З урахуванням викладеного, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача та його представника, на підставі наявних доказів.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов частково обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що 13 жовтня 2014 року між позивачем ОСОБА_2 і відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу в борг грошові кошти в розмірі 70 000,00 гривень, а останній зобов`язався повернути позивачу таку ж суму грошових коштів в строк до 01.01.2015р.

Факт укладення між сторонами договору позики, а також передання позивачем відповідачу грошових коштів за договором, підтверджується оригіналом розписки про отримання грошових коштів, написаної власноруч відповідачем 13.10.2014 року, яку суд приймає за основу при ухваленні рішення, як належний та допустимий доказ.

Доводи відповідача про те, що він ніяку розписку не складав, договір позики не укладав, спростовується висновком судово-почеркознавчої експертизи №1947 від 17.08.2018, згідно якого рукописний текст розписки, датованої 13.10.2014р, від імені ОСОБА_3 виконано самим ОСОБА_3 .

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст.509 ЦК України).

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_3 свої зобов`язання за договором позики не виконав, борг у визначений договором строк не повернув, а тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму позичених 13.10.2014 року грошових коштів у розмірі 70 000,00 грн.

Відповідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.4 ст.631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням викладеного суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 3% річних від простроченої суми за період з 01.01.2015р по 15.03.2017р в загальному розмірі 4 625,75 грн.= 70 000,00 грн. (сума боргу) * 3% (процентна ставка)/100% * 804 дні (кількість днів прострочки) /365 днів.

Крім того, у зв`язку з несвоєчасним поверненням боргу відповідачем, суд вважає за необхідне стягнути з останнього на користь позивача інфляційні втрати у розмірі 47 171,60 грн = 70 000,00грн (сума боргу)* (103,1 * 105,3 * 110,8 * 114 * 102,2 * 100,4 * 99 * 99,2 * 102,3 * 98,7 * 102 * 100,7 * 100,9 * 99,6 * 101 * 103,5 * 100,1 * 99,8 * 99,9 * 99,7 * 101,8 * 102,8 * 101,8 * 100,9 * 101,1 (індекси інфляції))/100% - 70 000,00 грн (сума боргу).

Часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в частині стягнення інфляційних втрат пов`язане з неправильним розрахунок, зробленим позивачем.

Таким чином, загальний розмір суми, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 121 797,35 грн = 70 000,00 грн (основний борг) + 4 625,75 грн (3% річних від простроченої суми боргу) + 47 171,60 грн (інфляційні втрати).

Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 1205,87грн, який є пропорційним розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.526, 610, 631, 625 ЦК України, ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Краматорським МВ УМВС України Донецької області 03.10.2003, на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , суму боргу за договором позики від 13.10.2014 року в розмірі 70 000,00 грн, три проценти річних від простроченої суми у розмірі 4 625,75 грн, інфляційні втрати у розмірі 47 171,60 грн, а всього 121 797,35 грн (сто двадцять одна тисяча сімсот девьяносто сім гривень 35 коп.)

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Краматорським МВ УМВС України Донецької області 03.10.2003, на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 205,87 грн (одна тисяча двісті п`ять гривень 87 коп).

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення складені виготовлені в нарадчій кімнаті та проголошенні 23.06.2020р.

Головуючий суддя: А.М.Лутай