Провадження № 2/686/3773/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого-судді Мазурок О. В. при секретарі Колісник Л.В.

за участі представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Панченко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, стягнення коштів, -

В С Т А Н О В ИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, стягнення коштів в розмірі 5303 гривні 12 копійок. На обґрунтування своїх вимог вказав, що 14 листопада 2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Альфа Банк» було укладено кредитний договір №500430202 за умовами якого банк надав йому на поточні потреби грошові кошти в сумі 13206 грн.98 коп. строком на 36 місяців під 14,99% річних (п.п.2.1,2.2,2.3 пункту 2 договору) із яких відразу було відраховано 2345 грн. 98 коп. страхового платежу.

Відповідно до п.п.2.8.1 пункту 2 договору «за управління кредитом за період з 1-го місяця користування кредитом по 36-й місяць користування кредитом» установлено комісію у розмірі 2,05% від суми кредиту, що становить ще 24,6% річних, а в грошовому виразі, згідно додатку №1 до договору 270 грн.74 коп. щомісячно. Відповідно до п.п. 2.8.2 пункту 2 договору «за виконання операцій переказу коштів за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування» установлено комісію у розмірі 1,8 від суми переказу без ПДВ, що становить ще 21,6% річних. Відповідно до п.п. 2.8.2 пункту 2 договору « за прийняття готівкових коштів з перерахунком для зарахування на рахунок в касах банку у випадку, якщо сума платежу становить до 1500 грн.(включно)-35 грн. Комісійна винагорода, що вказана в цьому пункті сплачується позичальником за здійснення розрахункового обслуговування позичальника в операційних касах банку». Відповідно до п.п. 2.8.2 пункту 2 договору «за переказ коштів за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування ПАТ «Альфа-Банк» у випадку, якщо сума платежу становить до 1500 грн.-10 грн.».

На виконання умов цього договору у частині сплати тіла кредиту та відсотків за користування ним за період з 13 грудня 2013 року по 21 липня 2014 року ним було сплачено 5370 гривень.

За положеннями ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам державні суспільства.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Згідно з п.6 ч.1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг (яким відповідно до ст. 4 Закону є договір про надання споживчого кредиту) повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому еквіваленті, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

Імперативним приписом третього абзацу ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції чинній на час укладання договору, кредитодавцю заборонялося у договорі про надання споживчого кредиту встановлювати будь-які збори, відсотки, комісії, платежі, які не є послугою у визначені цього закону.

Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону є нікчемними.

Згідно із п.17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга, це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Відповідно до п.3.6 чинних на час укладення договору Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (затверджені Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору).

Згідно Постанови Верховного суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі №524/5152/15-ц банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Положення спірного кредитного договору №PLRPGK від 28 травня 2008 року про сплату позичальником на користь банку комісій у вигляді винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту та за резервування ресурсів є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок.

Умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів» (будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», норма якої діяла з 16жовтня 2011 року до внесення змін на підставі Закону України «Про споживче кредитування» №1734-УІІІ від 15 листопада 2016 року.

Оскільки, станом на 16 вересня 2014 року (час укладення кредитного договору №500960000), тобто договору про переакредитацію позивач був винен відповідачу 9186 грн.22 коп. тіла кредиту, а не 12112 грн.18 коп., як зазначено у п.п.2.1 п.1 договору, то саме ці кошти та відсотки за їх користування і повинен повернути відповідачу.

У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Відповідно до ч. 2 ст. 536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно даних укладеного між сторонами договору, проценти установлено у розмірі 15,99%.

Таким чином, слідуючи цим приписам закону відповідач зобов`язаний сплатити позивачу за користування цими 3900 грн. за період з березня 2018 року по червень 2020 року, тобто за два роки і три місяці, і 1403 грн.12 коп. процентів (3900х1.3325:100х27 місяці).

Представник позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, направив до суду заяву про застосування строку позовної давності та відзив на позов. У відзиві вказав, що АТ «Альфа Банк», як відповідач повністю заперечує проти позову, оскільки позивачем заявлені незаконні та необґрунтовані вимоги, виходячи з наступного: позивач заявляє свої вимоги на тому, що установлені п.п.2.8.1 пункту 2.8 кредитного договору №500960000 від 16.09.2014 року комісійна винагорода за управління кредитом за період з 1-го місяця користування кредитом по 36-й місяць користування кредитом -2,05% від суми кредиту; п.п.2.8.1 пункту 2.8 кредитного договору комісійна винагорода за виконання операцій переказу коштів за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування агентів Банку, без ПДВ становить 1,8% від суми переказу. Комісійна винагорода, що вказана у цьому підпункті сплачується позичальником кожного разу під час здійснення будь-яких платежів за цим договором із використанням ПТКС; п.п.2.8.3 пункту 2.8 кредитного договору комісійна винагорода за прийняття готівкових коштів з перерахунком для зарахування на рахунок в касах банку у випадку, якщо сума платежу становить до 1500(включно) -35 грн. Комісійна винагорода, що вказана у цьому підпункті сплачується позичальника за здійснення розрахункового обслуговування позичальника в операційних касах банка; п.п.2.8.4 пункту 2.8 кредитного договору комісійна винагорода за переказ коштів за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування ПАТ «Альфа-Банк» у випадку, якщо сума платежу становить до 1500 грн. (включно)-10 грн. є нікчемними в силу статті 228 ЦК України, оскільки порушують публічний порядок.

Відповідно до ч.1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюється законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом і банком. Як вбачається зі змісту позовної заяви, як на підставу для задоволення своїх вимог представника позивача посилаючись на вимоги п. 3.6 постанови Правління НБУ від 10.05.2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту та ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Між тим, посилання сторони позивача на порушення банком вказаного законодавства, безпідставне нарахування та вимога сплати коштів комісійної винагороди щомісячно як на підставу визнання нікчемними п.п.2.8.1-2.8.4 кредитного договору є помилковим. Між тим, як встановлено, позивач при підписанні кредитного договору від 16.09.2014 року та при підписанні додатку №1 до нього, який є графіком платежів, був ознайомлений банком із умовами кредитування та графіком сплати коштів, про що свідчить його підпису цій анкеті. Позивач усвідомлював та погодився із такими умовами надання кредиту як сплата основної суми кредиту, так і відсотків за його користування.

Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Договором, за положеннями ст.626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, кредитний договір між сторонами був укладений з урахуванням волевиявлення позивача, оскільки підпис у договорі є доказом того, що сторони погодилися з його умовами, де у додатку №1 до договору в п.5.4 передбачено сплату, яка по своїй природі є визначеною в п.п. 2.8.1 договору комісійною винагородою. Таким чином, представником позивача не було доведено недобросовісності в діях відповідача і невідповідність нормам законодавства вимог п.2.8 договору про надання кредиту.

Крім того, внесення позичальником коштів в рахунок погашення кредиту (виконання його умов) свідчить про згоду позичальника з умовами кредитного договору, та вчинення дій на виконання своїх зобов`язань. Укладаючи цей договір, позичальник свідчить, що під час укладання та виконання цього договору позичальник не знаходиться під впливом омани, обману, насильства. Погрози, зловмисної угоди або збігу важких обставин.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав: судом об`єктивно встановлено, що 14 листопада 2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Альфа Банк» було укладено кредитний договір №500430202 за умовами якого банк надав йому на поточні потреби грошові кошти в сумі 13206 грн.98 коп. строком на 36 місяців під 14,99% річних (п.п.2.1,2.2,2.3 пункту 2 договору) із яких відразу було відраховано 2345 грн. 98 коп. страхового платежу.

16 вересня 2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Альфа Банк» було укладено кредитний договір №500960000 за умовами якого банк надав на погашення вищезазначеного кредитного договору грошові кошти в сумі 12122,18 грн. до 17.09.2019 року під 15,99 відсотків річних. Відповідно до п.2.8.1 пункту 2 договору за управління кредитом за період з 1-го місяця користування кредитом по 6-місяць користування кредитом установлено комісію у розмірі 1,89% від суми кредиту.

Відповідно до п.п.2.8.1 пункту 2 договору «за управління кредитом за період з 1-го місяця користування кредитом по 36-й місяць користування кредитом» установлено комісію у розмірі 2,05% від суми кредиту, що становить ще 24,6% річних, а в грошовому виразі, згідно додатку №1 до договору 270 грн.74 коп. щомісячно. Відповідно до п.п. 2.8.2 пункту 2 договору «за виконання операцій переказу коштів за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування» установлено комісію у розмірі 1,8 від суми переказу без ПДВ, що становить ще 21,6% річних. Відповідно до п.п. 2.8.2 пункту 2 договору «за прийняття готівкових коштів з перерахунком для зарахування на рахунок в касах банку у випадку, якщо сума платежу становить до 1500 грн.(включно)-35 грн. Комісійна винагорода, що вказана в цьому пункті сплачується позичальником за здійснення розрахункового обслуговування позичальника в операційних касах банку». Відповідно до п.п. 2.8.2 пункту 2 договору «за переказ коштів за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування ПАТ «Альфа-Банк» у випадку, якщо сума платежу становить до 1500 грн.-10 грн.».

На виконання умов цього договору у частині сплати тіла кредиту та відсотків за користування ним за період з 13 грудня 2013 року по 21 липня 2014 року позивачем було сплачено 3900 гривень, що підтверджується відповідними квитанціями.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27.09.2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання частково недійсним кредитного договору, стягнення безпідставно отриманих коштів відмовлено. Вказаним рішенням суду встановлено, що в позові слід відмовити, так як визнання правочину нікчемним не вимагається, оскільки він є недійсним в силу закону; щодо наслідків нікчемного правочину застосовується позовна давність; визнання кредитного договору припиненим в силу його виконання не обґрунтовано належними та допустимими доказами.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 22 листопада 2018 року, апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 вересня 2018 року залишено без змін. Вказаною постановою встановлено, що відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання недійсним п.п. 2.8.1. п. 2 кредитного договору суд обґрунтовано виходив з того, що відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України умови договору про встановлення комісії на користь Банку за рахунок позичальника є несправедливими, тому є нікчемними в силу Закону і додаткового визнання їх недійсними в судовому порядку не потребується. Суд першої інстанції визнав обґрунтованою заяву відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності і, встановивши наявність правових підстав для стягнення з відповідача в порядку застосування наслідків нікчемності угоди 9509,50 грн. переплати незаконно отриманої комісії, відмовив у задоволенні цієї позовної вимоги по причині спливу позовної давності. Цей висновок суду є обґрунтованим з огляду на наступне. Суд прийшов до правильного висновку про те, що початок перебігу позовної давності в даному випадку слід рахувати з 17.09.2014 року, тобто з дати здійснення ОСОБА_2 першого платежу по комісії. Ця обставина підтверджується розрахунком кредитної заборгованості, проведеним Банком. З урахуванням трьохрічної позовної давності, встановленої ст. 257 ЦК України, початок перебігу позовної давності - 17.09.2014 року, дату звернення ОСОБА_2 до суду - 21.05.2018 року, висновок суду при сплив позовної давності відповідає вимогам закону та узгоджується з фактичними обставинами справи. Доводи апелянта про те, що судом неправильно визначено початок перебігу позовної давності та її сплив безпідставні. В даному випадку, враховуючи сторони, предмет та підстави позову, необґрунтованим є твердження ОСОБА_2 про необхідність захисту порушеного права в межах трьохрічної позовної давності. Незважаючи на ту обставину, що комісія по умовах договору є строковим щомісячним платежем, який фактично сплачувався позивачем щомісяця в розрахунковому періоді, однак приймаючи до увагу вимогу позивача про застосування наслідків нікчемності правочину шляхом стягнення сплачених в рахунок комісії 9509,50 грн., трьохрічна позовна давність сплила 18.09.2017 року по відношенню до цієї позовної вимоги в цілому, а не до її частини.

Згідно ст.. 82 ЦПК України - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин, суд вважає, що вимога позивача про стягнення коштів з публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_2 в розмірі 5303 грн. 12 коп. є законною.

Однак, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом 23 червня 2020 року, при цьому ПАТ «Альфа-Банк» подало суду заяву про застосування наслідків спливу позовної давності щодо вимог ОСОБА_2 .

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з ч.ч. 3, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що трьохрічна позовна давність сплила 18.09.2017 року, а тому в задоволенні позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, стягнення коштів слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 257,261, 267, 536 ЦК України, ст.ст. 10,13,18, 81, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, стягнення коштів відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 30 денний строк з дня складання повного судового рішення апеляційної скарги .

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає в

АДРЕСА_1 ;

Відповідач: публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», м. Київ, вул.. Десятинна, 4/6, ід.к. 23494714.

Повний текст рішення складено 01.12.2020 року.

Суддя: