ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1813/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Грох Л.М., Костенка А.М.

секретар судового засідання Чебан О.М.,

з участю представник апелянта адвоката Оніщука Є.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2020 року, суддя Продан Б.Г., у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Комунальники» про визнання права власності на майно,

встановив:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до КП «Комунальники» про визнання права власності на автомобіль марки Daewoo Leganza, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

В обґрунтування позову зазначив, що 20.07.2016 року він придбав у КП «Комунальники» на прилюдних торгах автомобіль марки Daewoo Leganza, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , однак не має можливості здійснити перереєстрацію вказаного автомобіля на себе, позаяк на вказаний автомобіль ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 14.09.2017 року накладено арешт. Вказав, що КП «Комунальники» всупереч укладеному з Хмельницькою філією товарної біржі «Універсальна земельна товарна біржа «Придніпровська» договору-доручення не відобразили у власному фінансовому, бухгалтерському та податковому обліку операції з реалізації вказаного автомобіля, у зв`язку з чим він на момент постановлення слідчим суддею ухвали про накладення арешту перебував на бухгалтерському обліку у КП «Комунальники».

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15.09.2020 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Вказав, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини справи, у зв`язку з чим дійшов до необґрунтованих висновків. Судом не враховано, що КП «Комунальники» не відобразили у власному фінансовому, бухгалтерському та податковому обліку операції з реалізації спірного автомобіля, що призвело до неможливості його державної реєстрації позивачем. До цього часу жодній особі у межах кримінального провадження, у якому накладено арешт на спірний автомобіль, не повідомлено про підозру щодо привласнення, розтрати, заволодіння чи будь-яких інших незаконних дій з автомобілем Daewoo Leganza, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в той час як позивач позбавлений можливості володіти, користуватись та розпоряджатися придбаним майном з 14.09.2017 року. Судом першої інстанції не враховано правову позицію Верховного Суду викладену в справі № 573/1105/17, згідно якої позивач набув право власності на спірне майно 25.07.2016 року, тобто після сплати вартості автомобіля, в той час як ухвала про арешт майна була постановлена значно пізніше, відтак позивач, як добросовісний набувач, набув право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги.

Інший учасник справи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. В письмовій заяві представник КП «Комунальники» просив суд апеляційної інстанції проводити розгляд справи без його участі.

Заслухавши пояснення учасника справи, дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що розпорядженням від 26.12.2014 року №24/2014-о Хмельницька обласна рада надала КП «Комунальники» дозвіл на списання з балансу шляхом продажу автомобіля Daewoo Leganza, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 (а.с. 11).

Переможцем прилюдних торгів, які відбулися 20.07.2016 року став ОСОБА_1 , який сплатив гарантійний внесок та вніс повну оплату ціни продажу автомобіля (а.с. 16-20).

У відповідь на звернення позивача щодо перереєстрації придбаного автомобіля, ТСЦ МВС листом від 05.12.2019 року повідомив, що провести перереєстрацію транспортного засобу не видається за можливе у зв`язку з накладенням арешту та забороною на відчуження даного транспортного засобу згідно з ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області Стефанишина С.Л. від 14.09.2017 року (а.с. 21).

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що позивач не надав доказів на підтвердження обставин щодо того, що він є власником спірного автомобіля, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог.

Рішення суду не в повній мірі є обґрунтованим з огляду на наступне.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За змістом статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб (постанова Верховного Суду від 26.08.2020 року у справі № 520/4122/17-ц).

Позивач, пред`являючи до КП «Комунальники» позов про визнання права власності на придбане на прилюдних торгах майно, вказав, що внаслідок бездіяльності колишніх посадових осіб вказаного комунального підприємства щодо зняття з фінансового обліку реалізованого автомобіля, на нього було накладено арешт в межах кримінального провадження.

Обґрунтовуючи своє право вимоги, позивач не врахував наступне.

Для визначення предмета позову як способу захисту права чи інтересу важливим є перелік способів захисту цивільного права та інтересу, наведений у статті 16 ЦК України, за змістом якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, тощо. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Правильне визначення предмета позову має важливе практичне значення, оскільки предмет позову визначає суть вимоги, на яку суд повинен дати відповідь у рішенні.

Відповідач має бути такою юридичною чи фізичною особою, за рахунок якої, в принципі, можливо було б задовольнити позовні вимоги (постанова Верховного Суду від 28.05.2020 року у справі № 344/718/18).

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», чинного на час придбання позивачем на прилюдних торгах спірного автомобіля, право володіння, користування і розпорядження об`єктом приватизації переходить до покупця після сплати в повному обсязі ціни продажу об`єкта приватизації. У разі якщо об`єктом є нерухоме майно, право власності на нього переходить до покупця після державної реєстрації в установленому законом порядку права власності на придбаний об`єкт, яка здійснюється після сплати у повному обсязі ціни продажу об`єкта.

Відповідно до статті 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Верховний Суд роз`яснив, що відповідачем у позові про визнання права власності є будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес (постанова Верховного Суду від 26.11.2019 року у справі № 336/7726/16).

Позивачем сплачено в повному обсязі ціну продажу автомобіля Daewoo Leganza, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , у зв`язку з чим до нього перейшло право володіння, користування і розпорядження вказаним майном придбаним на прилюдних торгах (а.с. 18-20).

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, матеріальним інтересом позивача у даній справі є по суті скасування арешту, накладеного слідчим суддею Хмельницького міськрайонного суду на майно позивача, у зв`язку з чим ОСОБА_1 позбавлений можливості зареєструвати транспортний засіб на своє ім`я. При цьому, відповідач КП «Комунальники» жодних дій щодо оспорювання права позивача на майно, придбане на прилюдних торгах не вчиняв, у належності майна саме ОСОБА_1 не сумнівається, право останнього здійснювати правомочності власника визнає, відтак за рахунок відповідача, в принципі неможливо було б задовольнити позовні вимоги.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, відтак невірно встановивши обставини справи, дійшов помилкових висновків щодо відмови у задоволенні цивільного позову у зв`язку з відсутністю у позивача майнового права на спірне майно та недоведеності позовних вимог, у зв`язку з чим мотивувальна частина оскаржуваного рішення підлягає зміні з урахуванням мотивів викладених у даній постанові.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Мотивувальну частину заочного рішенняХмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2020 року змінити з урахуванням мотивів, викладених у даній постанові. В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 грудня 2020 року.

Судді: Р.С. Гринчук

Л.М. Грох

А.М. Костенко