КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________
Справа №755/2854/20
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/7868/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Дніпровського районного суду міста Києва від 21 лютого 2020 року (суддя Гончарук В.П.) про відмову у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОСАГРО-УКРАЇНА» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати,

встановила:

у лютому 2020р. заявник звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ТОВ «ФОСАГРО-УКРАЇНА» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 31 606грн 53коп. за травень та червень 2018 року з утриманням при виплаті цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 21 лютого 2020 року у видачі судового наказу відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу судді скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заявник посилається на незаконність ухвали судді, так як заборгованість товариства по виплаті заробітної платі підтверджена виданими ним розрахунково-платіжними відомостями за травень, червень 2018 року, розрахунковим листком за червень 2018 року, довідкою № 712 та товариством не оспорюється.

Також заявник зазначає, що суд не звернув увагу на обґрунтування його вимоги про стягнення саме нарахованої забортної плати без вирахування сум податків та зборів, що свідчить про неповне з`ясування судом обставин справи.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про відмову у видачі судового наказу розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суддя виходив з того, що зі змісту заяви та наданих документів вбачається недоведеність та спірний характер заявлених вимог, що свідчить про наявність спору щодо розміру заборгованості.

Проте, погодитися з таким висновком судді не можна з таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

У статті 165 ЦПК України наданий вичерпний перелік підстав для відмови у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо:

1) заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу;

2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано;

3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу;

4) наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу;

5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою;

6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ;

7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої цієї статті;

8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу;

9) заяву подано з порушенням правил підсудності.

Отже, вказана норма не передбачає можливості відмовити у видачі судового наказу, якщо суд вбачає наявність спору між сторонами.

При цьому, суддею не зазначено, на підставі яких документів він прийшов до висновку про наявність між сторонами спору, а посилання судді на положення п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, як на підтвердження наявності спору між сторонами, колегія суддів вважає надуманим.

Як роз`яснено у п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» №14 від 23 грудня 2011 року, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати, судовий наказ може бути видано не лише на суму заборгованості із заробітної плати, а й на суму компенсації за порушення строків її виплати, оскільки вона входить до структури заробітної плати. До заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання.

До заяви про видачу судового наказу ОСОБА_1 надані: копія трудової книжки із записами про роботу в ТОВ «ФОСАГРО-УКРАЇНА» у період з 13 вересня 2012 року по 1 червня 2018 року, копія наказу про звільнення з 1 червня 2018 року, оригінали розрахунково-платіжних відомостей працівника за травень, червень 2018 року, розрахунковий листок за червень 2018 року та довідка про нараховану і не виплачену заробітну плату, які підписані генеральним директором ТОВ «ФОСАГРО-УКРАЇНА».

Згідно довідки ТОВ «ФОСАГРО-УКРАЇНА» від 3 лютого 2020 року нарахована ОСОБА_1 заробітна плата становить 31 606грн 53коп. і саме на вказану суму заявник просить видати судовий наказ.

Суддя не звернув увагу на прохальну частину заяви, в якій заявник просить стягнути

суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати з утриманням при виплаті цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів.

У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення.

Вказаного суддя першої інстанції не врахував та прийшов до помилкового висновку про наявність спору між сторонами та підстав для відмови у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала про відмову у видачі судового наказу постановлена суддею з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Дніпровського районного суду міста Києва від 21 лютого 2020 року скасувати, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОСАГРО-УКРАЇНА» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати направити до Дніпровського районного суду міста Києва для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк