Провадження 22-ц/812/32/20 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Постанова

Іменем України

14 січня 2020 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Локтіонової О.В.,

із секретарем Цуркан І.І.,

за участю:

- позивачки ОСОБА_1 ,

- представника відповідача Корсакова В.П. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області, ухваленого 30 вересня 2019 року під головуванням судді Вжещ С.І., в приміщенні цього ж суду, о 14 год. 42 хв., у справі № 481/658/19, за позовом ОСОБА_1 до Приватно - орендного сільськогосподарського підприємства «Красна Баштанка», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору відділ у Новобузькому районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про визнання права на земельну частку (пай),

в с т а н о в и л а:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Приватно - орендного сільськогосподарського підприємства (далі - ПОСП) «Красна Баштанка», зазначила третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору відділ у Новобузькому районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про визнання права на земельну частку (пай).

Позовна заява мотивована тим, що з 27 листопада 1985 року по 01 червня 2001 року вона працювала в радгоспі «Красна Баштанка».

У послідуючому радгосп «Красна Баштанка» був реорганізований в КСП «Красна Баштанка».

23 січня 1997 року КСП «Красна Баштанка» отримало державний акт про право колективної власності на землю. Проте її не включили до списку осіб, які є членами реорганізованого КСП «Красна Баштанка» та мають право на земельну частку (пай).

Посилаючись на те, що відповідач відмовив їй у видачі земельного сертифіката, просила поновити позовну давність та визнати за нею право на земельну частку (пай) в розмірі 6,5 га вартістю 16 306 грн в межах території Новополтавської громади Миколаївської області Новобузького району, а в разі відсутності землі в Новополтавській громаді, визнати за нею право на земельну частку (пай) за рахунок земель запасу Новобузького району.

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 30 вересня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову вказав на те, що позивачка не надала належних доказів, які б свідчили, що на час розпаювання земель КСП «Красна Баштанка» вона була членом цього господарства, а відтак у неї не виникло право на отримання безоплатно земельної частки (паю).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи та невірну оцінку доказів.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилалась на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою, що вона працювала в господарстві тривалий час на різних посадах. В подальшому без її відома та згоди була звільнена, а оскільки трудова книжка в день звільнення їй не була видана, тому не знала про внесені відомості щодо періоду її роботи на вказаному підприємстві.

Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористалися.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно з трудовою книжкою ОСОБА_1 була прийнята на роботу радгоспу «Красна Баштанка» Новобузького району Миколаївської області з 27 листопада 1985 року та почала працювати різноробочою будівельної бригади. Трудова книжка містить записи про переведення ОСОБА_1 04 липня 1988 року до бригади з обробітку саду та городу, а з 01 червня 1991 року про її звільнення з радгоспу у зв`язку з доглядом за дитиною - інвалідом на підставі наказу № 14-к від 10 лютого 1993 року.

Наведені обставини щодо роботи ОСОБА_1 у вказаному радгоспі в період з 27 листопада 1985 року по 01 червня 1991 року підтверджуються копіями відповідних наказів по радгоспу «Красна Баштанка» № 105 -к від 27 листопада 1985 року та № 14- к від 11 лютого 1993 року (а.с.29,30).

Відповідно до повідомлення ПОСП «Красна Баштанка» №2167 від 11 листопада 2016 року, рішенням загальних зборів від 02 серпня 1996 року радгосп «Красна Баштанка» реорганізовано в КСП «Красна Баштанка», протоколом від 12 січня 2000 року № 1 - в СГВК «Красна Баштанка», а протоколом від 29 грудня 2000 року № 4 - в ПОСП «Красна Баштанка».

23 січня 1997 року КСП «Красна Баштанка» отримало державний акт на право колективної власності на землю.

Із відповіді відділу Держгеокадастру у Новобузькому районі від 02 вересня 2015 року відомо, що ОСОБА_1 не була включена до списків членів КСП «Красна Баштанка», що додавався до державного акта на право колективної власності на землю.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності відмови у задоволенні позовних вимог з огляду на їх безпідставність.

Частиною другою статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

За змістом зазначеної норми право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були членами цього підприємства. Сам по собі факт перебування особи в трудових відносинах із таким підприємством не є підставою для отримання нею земельної частки (паю).

Згідно зі статтями 22, 23 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) та відповідно до вище зазначеного указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта.

Частина друга ст. 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно п.3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

На обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 не надала будь - яких доказів, які б свідчили про прийняття її у члени КСП «Красна Баштанка» (її заява про включення у члени КСП, рішення зборів уповноважених або рішення правління щодо прийняття її у члени вказаного сільського підприємства, тощо).

За таких обставин рішення суду не може грунтуватися на припущенні.

Встановивши, що станом на 23 січня 1997 року (дату отримання КСП «Красна Баштанка» державного акту на право колективної власності на землю) позивачка не працювала у вказаному підприємстві та не була його членом, суд правильно застосував положення Указу Президента України від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та прийшов правильного висновку, що позивачка не набула права на земельну частку (пай) п. 2 наведеного Указу.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на те, що вона працювала у відповідача, а тому має право на земельну частку (пай) не ґрунтується на законі, оскільки необхідною умовою для отримання земельної частки (паю) є членство в колективному підприємстві на день видачі колективному сількогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю. Але доказів про те, що позивачка була членом КСП «Красна Баштанка» на час передачі у колективну власність землі, ОСОБА_1 не надала.

В матеріалах справи міститься рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 22 лютого 2017 року, яким встановлено період роботи ОСОБА_1 в радгоспі «Красна Баштанка» з 27 листопада 1985 року по 01 червня 1996 року, однак дане рішення не підтверджує членство позивачки в КСП та трудові відносини із вказаним підприємством на час отримання ним державного акта на право колективної власності на землю.

Крім того, вказане судове рішення не можна вважати таким, що має преюдиційне значення з урахуванням такого.

Преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню.

Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішення, варто розуміти так, що учасники судового процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Положеннями ч. 2 ст. 54 ЦПК України встановлено, що у разі розгляду справи без повідомлення третьої особи про розгляд справи обставини справи, встановлені судовим рішенням, не мають юридичних наслідків при розгляді позову, пред`явленого стороною, яка брала участь у цій справі, до цієї третьої особи або позову, пред`явленого цією третьою особою до такої сторони.

Як видно із змісту судового рішення від 22 лютого 2017 року, учасниками справи, розглянутої Новобузьким районним судом були позивачка ОСОБА_1 та відповідачі Шевченківська сільська рада Новобузького району Миколаївської області, Головне управління Держгеокадастру в Миколаївській області. У ході судового розгляду досліджувались докази та встановлювались фактичні обставини саме періоду роботи ОСОБА_1 в КСП «Красна Баштанка», яке в подальшому реорганізоване в СТОВ «Красна Баштанка».

СТОВ «Красна Баштанка» до участі у справі залучено не було. Тому не можна вважати, що позивачка перебувала у трудових відносинах із вказаним підприємством до 01 червня 1996 року.

Таких правових висновків виклав Верховний Суд в постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 761/29966/16-ц.

Отже, в будь - якому разі у позивачки відсутнє суб`єктивне право, про захист якого вона порушує питання у позовній заяві.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що відповідач звільнив ОСОБА_1 без відома та згоди останньої, чим порушив вимоги трудового законодавства, не впливають на правильність висновків суду та їх не спростовують, оскільки своє звільнення у встановленому законом порядку ОСОБА_1 не оскаржувала.

За наведених обставин колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 367, 374, 375 , 381 -384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 30 вересня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий

Судді :

_____________________

Повний текст судового рішення виготовлено 14.01.2020 р.