ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1481/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №697/2799/17 Категорія: 304090000 Льон О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар Торопенко Н.М.

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»;

відповідач ОСОБА_1 ;

особа, що подала апеляційну скаргу представник відповідача адвокат Потієнко Тетяна Миколаївна;

розглянувши у відкритому судовому засіданнів порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Потієнко Тетяни Миколаївни на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 23 лютого 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

у грудні 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 04 червня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», який в подальшому перейменовано в ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено Договір кредиту № 910/06-034-334 відповідно до умов якого, банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 40000,00 дол. США.

Відповідач за умовами договору зобов`язалась в порядку та на умовах, що визначенні Договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки на умовах, що передбачені Договором та Графіком погашення кредит.

У зв`язку тим, що відповідач свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконувала, утворилася заборгованість, яка станом на 09 жовтня 2017 року становить 105061,59 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 92441,42 грн, заборгованість за відсотками 10981,66 грн; пеня за несвоєчасне повернення кредиту 287,65 грн; пеня за несвоєчасне повернення відсотків 1001,48 грн, інфляційні витрати за кредитом - 78,36 грн, інфляційні витрати за відсотками - 271,02 грн.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за Договором про надання кредиту № 910/06-034-334 від 04 червня 2008 року в сумі 105061,59 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 23 лютого 2018 року позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» вказану суму заборгованості, вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Потієнко Тетяна Миколаївна подала апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 23 лютого 2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі вказує, що заочним рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 01 березня 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за договором кредиту № 910/06-034-334 від 04 червня 2008 року в сумі 211400 грн, тому скаржник вважає, що відбулось подвійне стягнення за кредитним договором.

Зазначає, що позивач не вказав суду, що між сторонами 12 квітня 2006 року було укладено кредитний договір № 910/03-021-050 із цільовим призначенням для придбання магазину, тобто відповідачем було отримано кредит з метою купівлі приміщення магазину для використання його у підприємницькій діяльності. В подальшому було укладено ряд договорів, що змінювали умови та строк кредитування до 2040 року.

На думку скаржника, кредитний договір носить характер господарсько-правового, так як кредитні кошти є цільовими, у зв`язку з чим даний спір не підсудний суду загальної юрисдикції.

Також скаржник вважає, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не є належним доказом заборгованості відповідача та відповідач його не визнає.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.

Заслухавши учасників справи, які з`явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 червня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та фізичною особою ОСОБА_1 укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 910/06-034-334, за умовами якого кредитор надав позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання на умовах, визначених цим Договором.

Пунктом 1.1.1 Договору визначено, що надання кредиту буде здійснюватись окремими частинами (траншами) зі сплатою 14 процентів річних та комісій в розмірі та порядку, визначеному у додатку № 2 до Договору, в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 40000 доларів США, з наступним зниженням максимального ліміту заборгованості, з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 01 червня 2018 року (а.с. 7-17).

27 березня 2015 року між сторонами було укладено Договір про внесення змін № 1 до Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 910/06-034-334 від 04 червня 2008 року, яким збільшено процентну ставку за договором до 15 % (а.с. 21-31).

Пунктом 4.1. Договору визначено, що у разі допущення позичальником прострочення строків сплати процентів в порядку та розмірі, визначеному пунктами 2.7, 2.9 цього Договору, комісій, передбачених умовами цього Договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених пунктами 3.2.3, 3.3.16 цього Договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення.

Згідно з наданих позивачем виписок по особовому рахунку ОСОБА_1 , остання отримувала за договором відновлювальної кредитної лінії № 910/06-034-334 від 04 червня 2008 року: 05 червня 2008 року 20000 доларів США; 28 липня 2008 року 5000 доларів; 08 вересня 2008 року 3000 доларів США; 30 березня 2015 року 99399,35 грн; 30 березня 2015 року 211495,65 грн (а.с. 32-34).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, у зв`язку із неповерненням ОСОБА_1 отриманих 30 березня 2015 року коштів в сумі 99399,35 грн за Договором відновлювальної кредитної лінії № 910/06-034-334 від 04 червня 2008 року станом на 09 жовтня 2017 року утворилась заборгованість в розмірі 105061,59 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом 92441,42 грн; заборгованості за відсотками 10981,66 грн; пені за несвоєчасне повернення кредиту 287,65 грн; пені за несвоєчасне повернення відсотків 1001,48 грн; інфляційних витрат за кредитом 78,36 грн; інфляційних витрат за відсотками 271,02 грн (а.с. 38-40).

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно зі статтями 610-611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі статтею 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, встановивши наявність заборгованості ОСОБА_1 за Договором відновлювальної кредитної лінії, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення вказаної суми заборгованості за кредитом, процентами, а також пені та інфляційних втрат у зв`язку із порушенням виконання зобов`язань за Договором.

Посилання в апеляційній скарзі на наявність подвійного стягнення за одним кредитним договором спростовуються матеріалами справи.

Так, між сторонами було укладено договір відновлювальної кредитної лінії, за умовами якого відповідач ОСОБА_1 отримувала різні суми коштів (транші) в межах встановленого кредитного ліміту.

У справі, що переглядається, заборгованість у відповідача виникла у зв`язку з порушенням зобов`язань із повернення 99399,35 грн, отриманих ОСОБА_1 30 березня 2015 року за вказаним Договором.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 01 березня 2018 року стягнуто заборгованість станом на 07 червня 2017 року у розмірі 211400 грн, яка виникла у зв`язку із порушенням ОСОБА_1 зобов`язань з повернення отриманих нею 30 березня 2015 року 211495,65 грн.

Тобто, заборгованість стягнуто за різними траншами в межах одного Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 910/06-034-334, укладеного між сторонами 04 червня 2008 року, що свідчить про відсутність подвійного стягнення.

Твердження скаржника про те, що надана позивачем копія договору не містить підпису відповідача, спростовуються матеріалами справи, де підпис відповідача міститься на кожному аркуші договору (а.с. 7-15, 21-26).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем, є належним доказом розміру заборгованості. Відповідачем, у свою чергу, не спростовано жодними доказами вказаний розмір заборгованості.

Посилання скаржника на те, що між сторонами було укладено Договір кредиту № 910/03-021-050 від 12 квітня 2006 року не стосуються предмету даного позову та не спростовують виникнення у відповідача заборгованості за Договором № 910/06-034-334 від 04 червня 2008 року.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що даний спір не підсудний суду загальної юрисдикції, є безпідставними, оскільки Договір № 910/06-034-334 від 04 червня 2008 року укладено із фізичною особою ОСОБА_1 на споживчі цілі, що підтверджується матеріалами справи.

З огляду на викладене, судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення, яке зміні чи скасуванню не підлягає.

Відповідно до статті 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Потієнко Тетяни Миколаївни слід залишити без задоволення, а рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 23 лютого 2018 року залишити без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Потієнко Тетяни Миколаївни залишити без задоволення.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 23 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді

Повний текст постанови складений 2 грудня 2020 року