Справа №345/2220/20
Провадження № 2/345/837/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.11.2020 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді Сухарник І.І. секретаря судового засідання Рибчук Ю.М.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калуші цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про поділ будинковолодіння подружжя та земельної ділянки в натурі, суд -

встановив:

що позивач звернулася із даним позовом, мотивуючи його тим, що з відповідачем ОСОБА_3 з 20.02.1971 р. по ІНФОРМАЦІЯ_1 перебували у шлюбі, у якому народилася дочка - ОСОБА_5 , яка є відповідачем. Після розірвання шлюбу, ОСОБА_3 заявляє, що спірне будинковолодіння належить лиш йому і їхній дочці на підставі свідоцтва про право власності та договору дарування, тому вона вважає, що дане майно слід поділити, за виключенням майна дочки. У 1992 році позивач з чоловіком вирішили побудувати житло. З 1987 року вона їздила за кордон на заробіки і всі зароблені кошти вкладала у будівництво житла. Для будівництва та обслуговування житлового будинку, мати ОСОБА_3 у 1992 році передала їм земельну ділянку і у цьому ж році чоловік отримав дозвіл на будівництво. За час спільного проживання у шлюбі подружжя придбало: житловий будинок - літера «А», літню кухню - літ, «Б», гаражі - літ. «В» і «Д», комора-літ. «Г», огорожа №1, огорожа №2, ворота №3 ворота №4, які знаходяться по АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на житловий будинок від 29.12.1994 року на ім`я ОСОБА_3 .

Ринкова вартість домоволодіння в цілому складає 1525 335 грн., а вартість ј частини складає 381 334 грн., що підтверджується висновком № 5516 від 21.05.2020 року. Відповідачем ОСОБА_3 приватизовано земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що також підлягає поділу. Вартість вищезазначеної земельної ділянки в цілому становить 34 000 грн., а вартість ј частини становить 8500 грн., що підтверджується висновком про експертну грошову оцінку. Половину домоволодіння подаровано дочці ОСОБА_5 , що підтверджується договором дарування частини домоволодіння від 31.05.2008 року. Відповідач ОСОБА_5 фактично користується другим поверхом житлового будинку, гаражем та Ѕ частиною земельної ділянки. Першим поверхом житлового будинку користується позивач та ОСОБА_3 . Отже, їй, як подружжю належить половина домоволодіння, за винятком того, що відповідачу ОСОБА_5 подаровано Ѕ частину домоволодіння, а решта Ѕ частина домоволодіння, а саме перший поверх житлового будинку, а також літня кухня, гараж та комора підлягають поділу між нею та відповідачем ОСОБА_3 по ј частині першого поверху житлового будинку, по ј частині і літньої кухні, комори та Ѕ гаражу. Відповідно до довідки від 24.06.2020 року про технічно можливий поділ домоволодіння, за мною, ОСОБА_1 , необхідно визнати право власності на житлову кімнату №1-4 площею 26,1 кв.м. на першому поверсі, в спільному користуванні залишити: коридор №1-1, коридор №1-2, сходова клітка №1-6, кухня №1-7, ванна №1-9, вбиральня№1-10, котельня, які також розташовані на першому поверсі, решта житла визнати за відповідачем ОСОБА_3 . Згідно поділу житлового будинку і господарських будівель повинна бути поділена між мною та відповідачами земельна ділянка розміром 0,1000м кв.

Згодом уточнивши позовні вимоги, позивач просила визнати за ОСОБА_1 право власності на ј частину першого поверху житлового будинку, а саме: на житлову кімнату № 1-4 площею 26,1 кв.м. на першому поверсі, в спільному користуванні залишити: коридор № 1-1, коридор № 1-2, сходова клітка № 1-6, кухня №1-7, ванна №1-9, вбиральня № 1-10, котельня, які також розташовані на першому поверсі та визнати за нею право власності на Ѕ частину гаражу, ј частину літньої кухні та ј частину комори, ј частину підвалу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та залишити у спільному користуванні комунікаційні системи.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ј частини житлового будинку, Ѕ частини гаражу, ј частини літньої кухні та ј частини комори.

Визнати за нею право власності на ј частину земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :21:006:0032 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд пропорційно розподілу будинковолодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

02.07.2020 р. судом відкрито загальне позовне провадження.

Відповідачем ОСОБА_3 подано відзив та доповнення до відзиву на позов у якому він категорично заперечив проти позовних вимог з наступних міркувань. Вважає, що поділ будинку на самостійні об`єкти нерухомого майна повинен відповідати державним будівельним нормам згідно експертного висновку, який наразі відсутній. Оскільки, для поділу будинку потрібна технічна можливість, яка відсутня на даний момент, тому за відсутності таких умов, виділ в натурі суперечитиме вимогам Закону. Вважає, що довідка від 24.06.2020 р. на яку посилається позивач, як на висновок, згідно якого можна поділити спірне майно в натурі, не є повноцінним експертним висновком, який би давав технічну можливість поділити спірне будинковолодіння, і, позаяк даний висновок не містить варіантів поділу будинку, оскільки згадка у ньому про можливість користуватися заднім входом не є достатньою для обгрунтування технічної можливості утворення двох повноцінних квартир у спірному будинковолодінні. Тому, запропонований варіант поділу спірного будинку не передбачає в результаті виділу кожному із співвласників окремого відокремленого приміщення з усіма комунікаціями, з власним окремим входом та допоміжними приміщеннями. Зокрема, також зазначив, що у 2007 році померла його мати, яка саме і самотужки організувала будівництво спірного будинку з придбаних нею матеріалів за свої кошти, а будівельні роботи виконував ОСОБА_6 , тому ні позивач ні він не приймали участь у будівництві. Спірне домоволодіння він оформив на себе, згідно маминого заповіту. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, вважають заперечення подані у відзиві безпідставними, оскільки спірний будинок будувався у період перебування сторін у шлюбі та у 1994 році був зданий в експлуатацію. Протягом часу, коли будувався спірний будинок, позивач народжувала та зростала дітей, їздила за кордон на заробітки і всі зароблені кошти вкладала у будівництво, тому твердження відповідача ОСОБА_3 , що спірний будинок належить тільки йому, є абсурдним. Просили позов задоволити у повному обсязі та провести згідно позовних вимог реальний розподіл спірного будинку.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник у судовому засіданні позовні вимоги заперечили у повному обсязі. Зокрема, зазначили, що позовні вимоги стосуються не реального розподілу будинку в натурі, а - поділу його на частки, так як після даного поділу, припинеться спільна часткова власність будинку для його власників. Варіант розподілу будинку, зазначений у довідці експерта ОСОБА_7 не є належним документом для розподілу спірного житла, так як суперечить Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна. Дана довідка не містить кваліфікаційного сертифіката експерта і сам експерт ОСОБА_7 зазначає, що здійснює лиш експертну оцінку майна. Оскільки, висновок про поділ спірного будинку є неправомірним, тому у цій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення. Також, звернули увагу на те, що спірний будинок не придбаний у шлюбі, а створений, тому сам факт створення житла у шлюбі не є достатнім вважати його спільною власністю подружжя. Земельна ділянка для будівництва та обслуговування спірного будинку ОСОБА_3 приватизована і, тому згідно вимог СК України не може вважатися спільною власністю подружжя, так як позивач у її придбані не брала участі. Відповідач ОСОБА_3 зазначив, що спірний будинок у 1992 році був уже побудований і є приватною власністю, тому не може бути поділений. Просили у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Суд, проаналізувавши докази по справі, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав:

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Відповідно до п. 22 цієї Постанови вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Із матеріалів справи слідує, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.02.1971 по 15.01.2020 (а.с. 7).

Рішенням виконавчого комітету Калуської міської ради № 171/15 від 25.11.1981, матері відповідача ОСОБА_8 - ОСОБА_9 виділено земельну дялянку для будівництва індивідуального будинку в АДРЕСА_2 (а.с. 93-97).

01.06.1989 мати ОСОБА_3 заповіла останньому незавершений будівництвом будинок в АДРЕСА_2 (а.с. 98).

25.10.1994 спірний будинок був зданий в експлуатацію (а.с. 11).

Згідно копії свідоцтва на право особистої приватної власності від 29.12.1994, відповідачу ОСОБА_3 належить спірне домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності.

За змістом статті 368 частини 3 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Із договору дарування від 31.05.2008 випливає, що відповідач ОСОБА_3 подарував Ѕ частину спірного домоволодіння дочці ОСОБА_5 (а.с. 9).

Згідно копії заяви позивача від 31.05.2008 слідує, що ОСОБА_1 давала згоду на передачу у дар її чоловіком ОСОБА_3 набутого з ним у шлюбі майна - Ѕ частини домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с. 84).

Вказані вище договір дарування та заява позивача на згоду дарування свідчать про те, що спірне домоволодіння є набутим майном подружжям ОСОБА_10 за час шлюбу.

Згідно із вимогами ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Також згідно ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Оскільки, Ѕ частина спірного будинковолодіння подружжям ОСОБА_10 подарована дочці, отже позивачу та відповідачу ОСОБА_3 належить на праві спільної сумісної власності подружжя Ѕ частина спірного житла, яка підлягає рівному поділу між ними, тому суд прийшов до висновку про визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 права власності по ј частині спірного житлового будинку.

Згідно державного акту серії ЯК № 847413 відповідачу ОСОБА_3 рішенням Калуської міської ради від 27.04.2010 № 1182 надано земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий номер :21:006:0032 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 (а.с. 14).

Згідно списку співвласників земельної ділянки, по Ѕ частині спірної земельної ділянки належить відповідачам (а.с. 15).

Так як, дана земельна ділянка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , тому слід визнати за позивачем та відповідачем ОСОБА_3 по ј її частині.

У позовних вимогах позивач посилається на довідку про технічний поділ спірного домоволодіння від 24.06.2020, як на підставу поділу спірного домоволодіння в натурі.

Однак, дана довідка видана ФОП ОСОБА_7 , який займається незалежною оцінкою майна, майнових прав та бізнесу, тобто особою, яка не є кваліфікованим експертом у галузі будівництва, тому не може братись судом до уваги, оскільки згідно п.п. 1.2 п. 1 «Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна», затвердженої наказом № 55 Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007, Поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна, тому, в частині позову слід відмовити.

На підставі викладеного, ст.ст. 69-71 Сімейного кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», керуючись ст.ст. 141, 263-265 ЦПК України, суд -

ухвалив:

позов задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ј частину житлового будинку, ј частину літньої кухні, ј частину комори, ј частину підвалу, Ѕ частину гаражу, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ј частину земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :21:006:0032 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд будинковолодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ј частину житлового будинку, ј частину літньої кухні, ј частину комори, ј частину підвалу, Ѕ частину гаражу, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ј частину земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :21:006:0032 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд будинковолодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 та ОСОБА_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 по 1040,83 грн. судового збору з кожного.

У задоволенні решти позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення буде складено 02.12.2020 р.

Головуючий: