Справа № 591/790/16-ц
Провадження № 6/591/303/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 грудня 2020 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого - судді Шелєхової Г.В.

за участю секретаря судового засідання Товстухи Д.О.

представника заявника адвоката Буланова О.М.

представника стягувача - Гакаля Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

Заявниця звернулася до суду з заявою про визнання виконавчого листа №591/790/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 12 169,80 доларів США заборгованості по кредитному договору та 4761 грн. 89 коп. судових витрат таким, що не підлягає виконанню.

Свої вимоги мотивує тим, що нею сплачено всю суму заборгованості.

В судовому засіданні представник заявника заяву підтримав.

Представник стягувача проти заяви заперечував, пояснив, що на даний час вся сума не погашена, банк здійснює облік залишку заборгованості виключно в розрізі суми поточної заборгованості за кредитним договором, тому продовжує нарахування відсотків до повного погашення боргу.

Ухвалою від 1 жовтня 2020 року призначено заяву до розгляду на 16 листопада 2020 року.

Протокольною ухвалою головуючого від 16 листопада 2020 року оголошено перерву в судовому засіданні до 9 грудня 2020 року для витребування додаткових документів.

Суд, вислухавши пояснення з`явившихся учасників, дослідивши матеріали заяви, вважає, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми №591/790/16-ц від 30 січня 2017 року стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_1 12 169,80 доларів США заборгованості по кредитному договору та 4761,89 грн. в рахунок відшкодування понесених по справі судових витрат (Т.2 а.с.51-56).

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 19 квітня 2017 року рішення Зарічного районного суду м. Суми залишено без змін (Т.2 а.с.100-101).

Постановою Верховного Суду від 21 листопада 2018 року ухвалу апеляційного суду Сумської області залишено без змін (Т.2 а.с. 138-140).

5 червня 2018 року на виконання вказаного рішення відкрито виконавче провадження №56532507 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 12 169,80 доларів США заборгованості по кредитному договору та 4761,89 грн. в рахунок відшкодування понесених по справі судових витрат. ( Т. 2 а.с.210).

Як вбачається з виписки по рахунку ОСОБА_1 з період з 19 квітня 2017 року по 14 липня 2020 року, останньою погашено заборгованість в сумі 12 188,18 (Т.2 а.с.234) дол. США.

Згідно квитанції від 31 липня 2020 року, в рахунок погашення заборгованості за судовим рішенням 30.01.2017 року перерахувала ПАТ КБ «ПриватБанк» суму у розмірі 4761 грн.89 коп. (Т.2 а.с.235).

Представник стягувача вказує на те, що заборгованість не погашена в повному обсязі, оскільки продовжують нараховуватися відсотки до повного погашення заборгованості за кредитом.

Однак право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Таким чином, суд не приймає до уваги посилання стягувача на те, що на підставі ст. 599 та ч. 4 ст. 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

Аналогічна правова позиція висловлена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до змісту вказаної вище норми ЦПК України, виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або 3) з інших причин. При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Таким чином, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст.432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №2-4671/11.

Судом встановлено, що боржником повністю сплачений борг за виконавчим листом №591/790/16-ц про стягнення на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_1 12 169,80 доларів США заборгованості по кредитному договору та 4761,89 грн. в рахунок відшкодування понесених по справі судових витрат.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в даному випадку обов`язок боржника відсутній повністю, тому заява про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 432 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнатитаким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий Зарічним районним судом м. Суми на виконання рішення №591/790/16-ц від 30 січня 2017 року, яким стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_1 12 169,80 доларів США заборгованості по кредитному договору та 4761,89 грн. в рахунок відшкодування понесених по справі судових витрат.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Зарічний районний суд м. Суми.

Повний текст ухвали виготовлено 9 грудня 2020 року.

Суддя Г.В.Шелєхова