Справа № 755/978/20
Провадження № 22-ц/810/636/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Стахової Н.В.,

за участю секретаря Сінько А.І.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

апеляційні скарги ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 та ОСОБА_1

на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 15 липня 2020 року та

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Старобільського районного суду Луганської області від 17 серпня 2020 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору-доручення про надання правової допомоги та стягнення сплачених авансів,

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулась із вказаним позовом до ОСОБА_2 , який мотивувала тим, що 15 лютого 2019 року вона як клієнт уклала із відповідачем як адвокатом Договір-доручення про надання правової допомоги № б/н, предметом якого було надання ОСОБА_2 усіма законними способами правової допомоги позивачу в усіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані з захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних прав та законних інтересів позивачки ОСОБА_1 , зокрема, в органах державної влади та у всіх судах України.

Відповідно до п. 2.3. Договору клієнт повинен сплатити гонорар Адвокату в розмірі та в строк, погоджені між ними. За п. 4.1. на визначення розміру гонорару Адвоката впливають строки та результаті вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень Клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначенні обґрунтованого розміру гонорару. Відповідно до п. 4.2. гонорар Адвоката погоджується за взаємною угодою сторін та оформлюється додатковою угодою до цього Договору. Послуги здійснюються по попередній оплаті.

Відповідно до п. 3.1. цей Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до виконання сторонами своїх обов`язків та може бути розірваний згідно вимог чинного законодавства України, або за згодою сторін (п. 3.2.).

До укладання цього Договору-доручення 04.12.2017 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва було відкрито провадження у цивільній справі № 755/18296/17 про визнання договору довічного утримання недійсним, в якій інтереси позивача представляли інші представники, а також тривало кримінальне провадження № 40004051, в якому ОСОБА_1 визнано потерпілою.

На вимогу відповідача позивачем 18 лютого 2019 року було сплачено 1000 доларів США, про що у Договорі-дорученні було зроблено відповідний запис.

Адвокат Федаш М. М. вступив в судовий процес по цивільній справі № 755/18296/17 на останній стадії, брав участь в останньому судовому засіданні 01 липня 2019 року, проте якість наданих ним послуг, на думку позивачки, була низька.

Оскільки рішення було ухвалене не на користь позивачки, відповідач обіцяв все виправити в суді апеляційної інстанції за умови оплати авансу у сумі 900 доларів США, які позивачка сплатила ОСОБА_2 19 липня 2020 року, про що також було зроблено запис на договорі-дорученні.

Відповідач подавав від імені позивачки апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду, яка спочатку була залишена без руху, і після усунення недоліків відкрите апеляційне провадження.

02 жовтня 2019 року на засіданні Київського апеляційного суду під час розгляду апеляційної скарги на рішення Дніпровського районного суду від 01.07.2019 р. по справі № 755/18/296/17 адвокат Федаш М. М. як представник позивача через свою недостатню професійну компетентність допустив ряд процесуальних помилок, чим скористався представник протилежної сторони. ОСОБА_2 не взяв до уваги (не дослідив) Відзив представника відповідача на апеляційну скаргу від 23.08.2019 та матеріали позовної заяви. Внаслідок чого апеляційна скарга, подана адвокатом Федашем М.М., була залишена без задоволення.

На своє прохання до ОСОБА_2 надати перелік виконаних адвокатом робіт (послуг) відповідно до Договору-доручення від 15.02.2019 року 08 січня 2020 року позивачка отримала відповідь, яку вважає необгрунтованою.

Оскільки позивачка вважає, що відповідач неналежним чином виконував свої обов`язки та істотно порушив умови договору, тому із посиланням як на правове обґрунтування свого позову на вимоги ч. 4 ст. 1, п. 1. ч. 1 ст. 21, п. 1 ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 27, ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст. 632, 651, ч. 2 ст. 901, ст. 907 ЦК України просила розірвати договір доручення про надання правової допомоги б/н від 15.02.2019, укладений між адвокатом Федашем М.М. та нею.

Також просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь суму у розмірі 50 000 грн, передані йому авансом, і які не є гонораром в розумінні закону, оскільки є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим часом на надання таких послуг, зазначена сума не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру, становить надмірний тягар для позивачки, що суперечить принципу справедливості.

Відповідач позов не визнав, оскільки вважає відсутнім предмет для розгляду позовної вимоги про розірвання договору який закінчив свою дію, а відповідно позивачем обрано хибний спосіб судового захисту. Оцінюючи обсяг наданої правової допомоги слід врахувати загальний її обсяг, виготовлення проектів процесуальних документів в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Худова Юлія Олександрівна про визнання договору довічного утримання недійсним: клопотання про виклик свідків, клопотання про призначення експертизи в суд першої та апеляційної інстанції, письмові пояснення до дебатів, підготовка та складення апеляційної скарги. Відповідачем за погодженням із позивачкою спільно сформовано правову позицію по справі. Вважав, що розмір витрат на оплату послуг адвоката в сумі еквівалентній 900,00 доларів США є співмірним, відповідає складності справи та виконаним адвокатом робіт (наданих послуг), часу, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною та предметом позову. Договір про надання правової допомоги укладався за взаємною згодою та вільним волевиявленням сторін, ОСОБА_1 , підписуючи його, погодилася з умовами і розміром гонорару адвоката, правочин недійсним у встановленому законом порядку не визнавався, питання про його розірвання позивач не порушувала та умови не оспорювала, вказаний правочин є дійсним.

Зазначав, що після відмови у задоволенні позову в суді першої інстанції позивачка ніяких претензій щодо виконуваної роботи адвоката не пред`являла, на прохання позивачки готував апеляційну скаргу, клопотання, які були погоджені із позивачкою, натомість чоловік позивачки як її представник в суді апеляційної інстанції наполягав на декількох взаємовиключних підставах визнання договору недійсним, про що Апеляційний суд зазначав в своєму рішенні, та відмовив в задоволенні скарги. Після цього була виготовлена касаційна скарга і надіслана позивачці, але вона відмовилася від подальшої співпраці.

Правову допомогу згідно укладених договорів позивачці надавали адвокати Баховський М.М. і Славянін М.О., і ОСОБА_1 просила повернути їй кошти і адвоката Биховського М.М., зміст яких і суми та все інше співпадають з вимогами до нього.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 15 липня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору доручення про надання правової допомоги та стягнення сплачених авансів задоволено частково. Договір доручення про надання правової допомоги б/н від 15.02.2019, укладений між адвокатом Федашем Миколою Миколайовичем та ОСОБА_1 , розірвано. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму у розмірі 23 400 гривень. В іншій частині позову відмовлено.

03 серпня 2020 року надійшла заява представника відповідача адвоката Стащука В.А. щодо вирішення питання про розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме витрат на професійну правничу допомогу та стягнути з позивачки ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 витрати на професійну допомогу у сумі 14875,00 грн.

04 серпня 2020 року до суду надійшла заява позивачки про поновлення строку про звернення до суду з вимогою про стягнення судових витрат, яка була відсутня в позовній заяві, просить суд ухвалити додаткове рішення про стягнення судових витрат з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 у сумі 12020 грн.

Додатковим рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 17 серпня 2020 року в задоволенні заяви позивачки ОСОБА_1 про поновлення строку про звернення до суду з вимогою про стягнення судових витрат та винесення додаткового рішення про стягнення судових витрат відмовлено.

Клопотання представника відповідача адвоката Стащук В.А. про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про розподіл судових витрат задоволено частково. Доповнено рішення Старобільського районного суду Луганської області від 15 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору-доручення про надання правової допомоги та стягнення сплачених авансів. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 13923 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 вважає, що суд першої інстанції не навів обґрунтування кожної обставини справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та постановити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Доводами апеляційної скарги фактично є зміст відзиву на позовну заяву. Зокрема, зазначає, що суд розірвав договір, дія якого вже закінчилася; суд не взяв до уваги те, що в пункті 4.3. Договору йшлось про преміальні виплати; відповідач надав в повному обсязі правову допомогу на стадії апеляційного оскарження, написав та відправив позивачці проект касаційної скарги, і тільки після цього позивачка відмовилась від послуг відповідача; суд не врахував загальний обсяг виготовлення проектів процесуальних документів в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи Б. та не дослідив того, що у вказану суму входили послуги по кримінальному провадженню, участь в якому підтверджена, та суду надані докази, які в рішенні суду жодним чином не дослідженні; умови договору були виконані в повному обсязі, у позивачки не виникало претензій і вона просила представляти інтереси в апеляційній інстанції, що позивачка не заперечує.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, зроблено висновки, які не відповідають матеріалам справи, порушено норми матеріального права, тому просить скасувати оскаржуване рішення в частині залишення без задоволення частини позову про стягнення на користь позивачки аванс в розмірі 27 000 грн, в іншій частині залишити без змін. Стягнути з відповідача судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції в сумі 4325,20 грн.

Доводами апеляційної скарги фактично є підстави позову. Скаржниця посилається на те, що суд зробив необґрунтований висновок про те, що відповідач роботу виконав та надав їй відповідну правову допомогу, за яку позивачем сплачено 27000 грн, оскільки вказана сума є авансом і відповідач не надав звіту щодо цієї суми, акт про передачу-прийняття послуги відсутній, в договорі-дорученні про надання правової допомоги від 15.02.2019 р. розмір та/або порядок обчислення адвокатського гонорару (погодинної оплати, фіксованого розміру) відсутній, а наданий відповідачем перелік виконаних робіт не є належним доказом по справі як такий, що не містить належного обґрунтування виконаних та погоджених сторонами робіт у відповідності до усталеної практики Верховного Суду. Тому висновок суду про надання відповідачем позивачці послуг на 27000 грн є безпідставним.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 відповідач ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 не визнає скаргу, оскільки судом у відмовленій частині позову рішення суду ухвалене з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення суду позивачка ОСОБА_1 вважає рішення незаконним, необґрунтованим, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати додаткове рішення повністю, прийняти до розгляду та задовольнити її заяву від 29.07.2020 року про ухвалення додаткового рішення та стягнення з відповідача на користь позивачки витрат, пов`язаних із вчиненням процесуальних дій, які були необхідні для підготовки та розгляду цивільної справи №755/978/20 в розмірі 12020,80 грн; задовольнити клопотання позивачки про зменшення заявлених представником відповідача ОСОБА_3 витрат на правничу допомогу; стягнути з відповідача на користь позивачки витрати, пов`язані з вчиненням процесуальних дій, необхідних для підготовки та подання апеляційної скарги на додаткове рішення від 17.08.2020 року в розмірі 3465 грн; ухвалите нове додаткове рішення про судові витрати, за яким здійснити новий розподіл судових витрат, понесених сторонами у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, та витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції було порушено вимоги ч. 3 ст. 270 ЦПК України, оскільки додаткове рішення ухвалюється в тому самому складі, що й судове рішення; копію клопотання представника відповідача, повідомлення про розгляд додаткового рішення не отримувала; справу було розглянуто без участі позивачки; договір про надання правничої (професійної) допомоги № б/н від 03.04.2020 року не відповідає вимогам закону; суд не дослідив матеріали справи, не взяв до уваги заперечення позивачки щодо завищеного розміру судових витрат відповідача в розмірі 39750 грн; перелік послуг наведений представником ОСОБА_3 не відповідає дійсності.

Від ОСОБА_1 надійшла заява про закриття апеляційного провадження, оскільки відповідачем не надано підтвердження повноважень представництва ОСОБА_3 у Луганському апеляційному суді.

Протоком автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.09.2020 року головуючим у справі визначено суддю Назарову М.В., склад колегії Лозко Ю.П., Кострицького В.В.

Апеляційне провадження по справі відкрито 10 вересня 2020 року, ухвалою суду від 23 вересня 2020 року справу призначено до розгляду на 20 жовтня 2020 року о 12-й год.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу справ від 06 жовтня 2020 року замінено суддю Лозко Ю.П. у зв`язку з перебуванням у відпустці на суддю Авалян Н.М., ухвалою суду від 06 жовтня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення, ухвалою суду від 12 жовтня 2020 року призначено справу до розгляду на 20 жовтня 2020 року о 12-й год.

20 жовтня 2020 року ухвалою суду відмовлено позивачці ОСОБА_1 у закритті апеляційного провадження за скаргою відповідача на рішення Старобільського районного суду від 15 липня 2020 року та оголошено перерву на 22 жовтня 2020 року о 15-й.

У зв`язку із перебування судді-доповідача Назарової М.В. на лікарняному, розгляд справи відкладений на 05 листопада 2020 року.

05 листопада 2020 року розгляд справи у зв`язку із відсутністю відомостей про належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду справи призначений на 01 грудня 2020 року о 16.30 год.

Протоколом повторногоавтоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 листопада 2020 року вилучено суддю Авалян Н.М. у зв`язку із прийняттям відставки та закінченням терміну повноважень, новий суддя у складі суду Стахова Н.В.

В судове засідання сторони, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, від позивачки надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, не з`явилися, що відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає скаргу позивачки на рішення суду та на додаткове рішення суду такою, що підлягає задоволенню, апеляційну скаргу відповідача на рішення суду - такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду не відповідає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено та ніким не оспорюється, що 15 лютого 2019 року між позивачкою ОСОБА_1 як клієнтом і відповідачем як адвокатом було укладено Договір-доручення про надання правової допомоги № б/н.

Предметом даного Договору-доручення було надання ОСОБА_2 усіма законними способами правової допомоги позивачу в усіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані з захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних прав та законних інтересів позивачки ОСОБА_1 (п. 1.1.).

Частково задовольняючи позов, розриваючи укладений між сторонами договір-доручення про надання правової допомоги та стягуючи з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 суму у розмірі 23400 грн, суд виходив із того, що відповідач виконав свою роботу та надав відповідну правову допомогу позивачці, за яку останньою сплачено 27000 грн, а тому вказана сума не підлягає стягненню. Натомість, передана позивачкою відповідачу з метою представництва інтересів позивачки в апеляційній інстанції сума 900 доларів США (еквівалент 23400 грн) за відсутності окремої угоди між сторонами підлягає стягненню з відповідача, який порушив п. 4.3. Договору-доручення, на користь позивачки.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Згідно зі статтею 1 Закону (у редакції на час укладення договору) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) (далі - Закон) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно із частиною першою статті 27 Закону договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина третя статті 27 Закону).

За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється Главою 63 ЦК України та загальними положенням про договір, передбаченими Главою 52 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 ЦК України визначено, що у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (частина п`ята статті 626 ЦК України).

Отже, договір про надання правової допомоги, як і будь-який договір про надання послуг, може бути оплатним або безоплатним.

За містом статтею 30 Закону, статтею 28 Правил адвокатської етики (у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Системний аналіз наведеного свідчить про те, що адвокатський гонорар є однією із умов, яка визначається сторонами договору про надання правової допомоги, тому відсутність у договорі розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає підстав вважати, що сторони при укладенні договору про надання правової допомоги погодили розмір адвокатського гонорару.

Відповідно до статті 14 Правил адвокат надає правову допомогу відповідно до законодавства України про адвокатуру та адвокатську діяльність на підставі договору про надання правової допомоги.

Стаття 31 Правил адвокатської етики передбачає, що клієнт та/або особа, яка уклала договір в інтересах клієнта, має право розірвати договір з адвокатом в односторонньому порядку на умовах, передбачених договором. При цьому, клієнт та/або особа, яка уклала договір в інтересах клієнта, зобов`язаний сплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар за всю роботу, що була виконана (надані послуги) чи підготовлено до виконання, а також компенсувати усі витрати за цим договором.

Згідно п. 2.1.1. Договору-доручення, укладеного між сторонами, Адвокат зобов`язується надати правову допомогу, в тому числі, за окремими дорученнями Клієнта.

Згідно п. 2.1.2. Адвокат зобов`язується представляти права і законні інтереси Клієнта в органах державної влади, місцевого самоврядування, перед третіми особами, а також у всіх судах України передбачених Законом України «Про судоустрій та статус суддів» (у тому числі в судах загальної юрисдикції, господарських та адміністративних судах усіх інстанцій) судах першої інстанції, апеляційних, Верховного Суду України (мова оригіналу) та здійснювати професійну діяльність Адвоката згідно з умовами цього Договору з усіма правами представництва, які передбачені ЦПК України, ГПК України, КАС України, Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Згідно п. 2.1.3. Адвокат зобов`язується надавати правову допомогу Клієнту у кримінальних справах, які могли би бути пов`язані з Клієнтом, незалежно від його процесуального статусу в них (потерпіли, затриманий, підозрюваний, обвинувачений, підсудний, свідок) згідно КПК України.

Відповідно до п. 2.3. Договору Клієнт повинен сплатити гонорар Адвокату в розмірі та в строк погоджені між ними.

Відповідно до п. 3.1. цей Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до виконання сторонами своїх обов`язків.

За п. 4.1. на визначення розміру гонорару Адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначенні обґрунтованого розміру гонорару.

Згідно п. 4.2. гонорар адвоката погоджується за взаємною згодою сторін та оформлюється додатком або додатковою угодою до цього Договору. Послуги здійснюються по попередній оплаті.

У пункті 3.2. сторони погодили можливість розірвання договору згідно вимог чинного законодавства України або за згодою сторін.

З наведеного витікає, що клієнт не позбавлений права на одностороннє розірвання договору про надання правової допомоги та при розірванні договору в односторонньому порядку за ініціативи клієнта, що не є показником незадовільної роботи адвоката та не має доказуватися під час вирішення вказаного питання в судовому порядку, клієнт має сплатити адвокату гонорар за всю виконану роботу (підготовану для виконання) і компенсувати витрати адвоката, як це передбачено договором, при цьому клієнт не несе відповідальності (договірної, матеріальної) за розірвання договору в односторонньому порядку.

Отже, вимоги ОСОБА_1 про розірвання договору-доручення про надання правової допомоги відповідачем як адвокатом підлягають задоволенню саме з цієї підстави.

Що стосується вимог позивачки ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на її користь сплачених у якості авансу 50000 грн, то колегія суддів вважає, що вирішуючи спір суд погодив виконання відповідачем послуг відповідачем як адвокатом на суму 27000 грн, не взявши до уваги, що укладений між сторонами договір-доручення про надання правової допомоги від 15.02.2019 не визначає порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо, а визначає у п. 4.2. погодження гонорару лише за взаємною згодою сторін та вимагає оформлення додатком або додатковою угодою до цього Договору.

Такі додатки або додаткові угоди до Договору-доручення відсутні.

Оскільки сторони в договорі не погодили порядок обчислення гонорару, додатки та додаткові угоди до договору відсутні, то наведене не може свідчити про безумовну домовленість сторін про порядок обчислення гонорару та порядок його сплати, враховуючи, що позивачка заперечує визначений розмір гонорару.

Крім того, слід зауважити, що клієнт у будь-якому випадку у вказаних взаємовідносинах є більш слабкішою стороною.

Оскільки сторони не погодили порядок обчислення гонорару, то не є належним доказом в розумінні статті 77 ЦПК України наданий відповідачем суду розрахунок витрат, пов`язаних з розглядом справи (а.с. 31 т. 1), а доводи апеляційної скарги відповідача про те, що він надав в повному обсязі правову допомогу на стадії апеляційного оскарження, написав та відправив позивачці проект касаційної скарги, що суд не врахував загальний обсяг виготовлення проектів процесуальних документів в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи Б. та не дослідив того, що у вказану суму входили послуги по кримінальному провадженню, участь в якому підтверджена, та суду надані докази, які в рішенні суду жодним чином не дослідженні, і що умови договору були виконані в повному обсязі, не заслуговують на увагу.

Визначальним для правильного вирішення спору є те, що сторони не погодили у встановленому законом та договором порядку порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), а суд за таких умов не може самостійно оцінювати в грошовому еквіваленті вартість наданої правової допомоги відповідно до обсягу виготовлених процесуальних документів, витраченого для цього часу, складності справи тощо, що мало бути погоджено та оформлено сторонами у відповідності до вимог п. 4.1. Договору-доручення від 15.02.2019 саме додатком або додатковою угодою до цього Договору.

Згідно усталеної практики Верховного Суду, визнаним міжнародним стандартом здійснення адвокатської діяльності є принципи чесності та добропорядної репутації адвоката, який відображений в етичних кодексах поведінки адвокатів та який розповсюджується на всі напрями професійної діяльності адвоката. Договір про надання правової допомоги має відповідати вимогам Закону та Правилам, а також визнаним міжнародним та національним стандартам надання правової допомоги.

Верховний Суд виходить з того, що правові підстави для стягнення винагороди адвоката за надані послуги (гонорар) мають підтверджуватися належними та допустимими доказами, а саме договором про надання правової допомоги, письмовими документами про проведені розрахунки між сторонами договору.

Вирішуючи спір, суд наведеного до уваги не взяв, не дав оцінки змісту укладеного між сторонами Договору-доручення, та на власний розсуд визначився із розміром гонорару, який, на думку суду, відповідає як наданій відповідачем позивачці правовій допомозі (на 27000 грн), так і не наданій (на 23400 грн).

За змістом ст. 570 ЦК України будь-який попередній платіж є авансом, якщо в договорі не зазначено зворотного.

Враховуючи, що вказані суми були сплачені позивачкою відповідачу як попередня оплата послуг (п. 4.2. Договору-доручення), розмір оплати якої сторонами не погоджений, то вказані суми у відповідності до вимог ст. 570 ЦК України у разі розірвання договору мають бути повернуті позивачці ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про неможливість розірвання в судовому порядку договору, дія якого закінчилася, є помилковими, оскільки відповідно до п. 3.1., 3.2. Договору від 15.02.2019 договір діє до виконання сторонами своїх обов`язків, і може бути розірваний згідно чинного законодавства або за згодою сторін, а відомості про припинення його дії в матеріалах справи відсутні.

Як помилковими є і доводи відповідача про те, що суд не взяв до уваги те, що в пункті 4.3. Договору йшлось про преміальні виплати, оскільки предметом розглядуваної справи не є «гонорар успіху», адвоката, визначений сторонами як 10 % від суми, стягнутої за рішенням суду.

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача, які фактично зводяться до намагання довести належним чином виконані ним послуги з надання правової допомоги позиваці та представництва інтересів останньої відповідно до умов договору, за що ним отримано погоджену сторонами суму і яка у разі розірвання договору не підлягає поверненню, є помилковими з огляду на порушення п. 4.2. Договору та відсутність погодження сторонами умови договору порядку оплати гонорару.

Доводи скарги відповідача про надання правової допомоги позивачці ним в кримінальному провадженні, що судом помилково не досліджено та не взято до уваги, не підтверджено належними доказами з огляду на відсутність порядку оплати таких послуг, а посилання та надання позиваці послуг іншими адвокатами не стосується виниклих спірних відносин між сторонами.

Вказане свідчить про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, що відповідно до вимог п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду за доводами апеляційної скарги позивачки ОСОБА_1 та ухваленню нового рішення про повне задоволення її позовних вимог.

Оскільки колегія суддів скасовує рішення суду Старобільського районного суду Луганської області від 15 липня 2020 року, то скасуванню підлягає і додаткове рішення Старобільського районного суду Луганської області від 17 серпня 2020 року.

Що стосується апеляційної скарги відповідача, то вона, відповідно, на підставі вищенаведеного задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача (частина друга вказаної норми).

Оскільки апеляційна скарга позивачки задовольняється, то з відповідача на користь позивачки належить стягнути понесені останньою судові витрати у вигляді судового збору у сумі 2101 грн (840,80 грн за подання позову та 1260,20 грн за подання апеляційної скарги).

Що стосується вимог позивачки про стягнення на її користь з відповідача 3465 грн у якості судових витрат, то вказана сума не є судовими витратами в розумінні статті 133 ЦПК України та не підлягає стягненню.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 15 липня 2020 року та додаткове рішення Старобільського районного суду Луганської області від 17 серпня 2020 року скасувати та ухвалите нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору-доручення про надання правової допомоги та стягнення сплачених авансів задовольнити.

Розірвати договір доручення від 15 лютого 2019 року про надання правової допомоги, укладений між ОСОБА_2 як адвокатом та ОСОБА_1 як клієнтом.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) 50000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) судові витрати у розмірі 2101 грн.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 04 грудня 2020 року.

Головуючий

Судді: