Номер справи 237/1999/20
Номер провадження 2/237/871/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.20 року м. Курахове

Мар`їнський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Кучко Я.Ю.,

при секретарі Махно Ю.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

за участю відповідача ОСОБА_2 ,

за участю представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

До Мар`їнського районного суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

Відповідачем було подано до суду зустрічну позовну заяву про визначення місця мешкання дитини разом з батьком.

В судовому засіданні відповідач та його представник наполягали на прийняття зустрічної позовної заяви

Представник позивача у судовому засіданні проти розгляду зустрічної позовної заяви разом із первісним позовом заперечував з підстав недоцільності вказаного процесуального заходу, оскільки прийняття зустрічної позовної заяви та процес її вирішення по суті значно затягне розгляд первісного позову та дитина не буде отримувати протягом цього часу аліменти на своє утримання.

Вирішуючи питання про прийняття зустрічної позовної заяви суд вважає за необхідне відмовити у прийнятті зустрічної позовної заяви з наступних підстав.

Процесуальний срок на подання зустрічної позовної заяви встановлений в ч.1 ст. 193 ЦПК України згідно якої відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Ухвалою суду від 10 червня 2020 року відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позов, який обраховується з дня вручення ухвали про відкриття провадження.

Водночас, відповідачем було пропущено вказаний строк для подання зустрічного позову та подано цивільний позов лише 03 липня 2020 після встановленого строку на подання відзиву.

Наслідки пропущення процесуальних строків встановленні в ст. 126 ЦПК України згідно якої право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Оскільки відповідачем не заявлено перед судом клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку суд приходить до висновку про відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви та поверненні зустрічного позову разом з додатками відповідачеві.

Крім того суд зазначає, що частиною 2 статті 193 ЦПК України встановлено, що зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року зазначено, що оскільки від належного вирішення питання про прийняття зустрічного позову, позову третьої особи із самостійними вимогами та об`єднання і роз`єднання позовів залежить своєчасний і правильний розгляд заявлених вимог, то ці процесуальні дії необхідно провадити у точній відповідності з правилами, встановленими статтями 123 - 126 ЦПК України (в попередній редакції). Позовні вимоги кількох осіб до одного й того ж відповідача або позивача до кількох відповідачів можуть бути об`єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов`язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об`єднання не допускається, коли відсутня спільність предмета позову (наприклад, позови кількох осіб про стягнення зарплати чи про поновлення на роботі).

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Як вбачається з матеріалів справи предметом первісної позовної заяви є стягнення на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання ОСОБА_5 в розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення дитиною повнолітя.

В зустрічній позовній заяві відповідач просить визначити місце проживання малолітньої дитини разом з батьком.

Суд виходить з того, що під час розгляду вказаних позовів дослідженню підлягають різні обставини та відповідні до них правовідносини, первісний позов та зустрічний позов хоча і виникають із одного виду правовідносин сімейних, однак мають різні предмети доказування, що свідчить про те, що первісний та зустрічний позови не є взаємопов`язаними в розумінні ст. 193 ЦПК України та їх спільний розгляд не є доцільним.

При цьому суд зазначає, що обсяг обставин, які підлягають доведенню при розгляду зустрічного позову про визначення місця проживання дитини як правило (суд наголошує на даному уточненні), є значно ширшим ніж при розгляді позову про стягнення аліментів та розгляд зустрічного позову є більш ускладненим за суб`єктним складом учасників, зокрема в межах розгляду зустрічного позову в силу вимог ч. 4 ст. 19 СК України залучається орган опіки та піклування, яким подає до суду письмовий висновок щодо вирішення справи по суті, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що спільний розгляд позовів може призвести до затягування вирішення первісного позову про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини що є недопустимим, та дитина протягом значного проміжку часу залишиться без встановленого судовим рішенням розміру матеріального забезпечення.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

В справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року Європейський суд з прав людини зазначав, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Отже, відмова у прийнятті зустрічного позову не є порушенням права ОСОБА_2 на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки не перешкоджає йому звернутися до суду з вказаним позовом в загальному порядку.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 260-261 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини відмовити.

Зустрічну позовну заяву з доданими до неї документами повернути відповідачу ОСОБА_2 .

Роз`яснити ОСОБА_2 , що він не позбавлений права звернутися до суду з позовними вимогами про визначення місця проживання дитини в загальному порядку.

На ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга.

Учасник справи, якому не було вручено ухвалу у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 27 листопада 2020 року.

Суддя Я.Ю. Кучко