П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2020 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 755/13169/19

Номер провадження 22-ц/824/4806/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В. В., Шахової О. В.,

за участю секретаря судового засідання - Яворської А. А.,

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 17 вересня 2019 року, постановлену під головуванням судді Марфіної Н. В., у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Український професійний банк», ОСОБА_2 , про заміну сторони виконавчого провадження, видача дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання,

в с т а н о в и в :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва із заявою, заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Український професійний банк», ОСОБА_2 , про заміну сторони стягувача у цивільній справі № 2-1696/1 2008 р. за позовом Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 833 від 12 листопада 2007 року, а саме Публічне акціонерне товариство «Український професійний банк» на його правонаступника ОСОБА_1 ; видачу дублікату виконавчого листа на виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва №2-1696/1 2008 р. від 09 липня 2008 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 833 від 12 листопада 2007 року; поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа, на виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва № 2-1696/1 2008р. від 09 липня 2008 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 833 від 12 листопада 2007 року.

Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 09 липня 2008 року з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Український професійний банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 833 від 12 листопада 2007 року в сумі 2 819 822 грн. 53 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 1 730 грн.

09 липня 2019 року між ПАТ «Український професійний банк» від імені якого діє виконуючий обов`язки уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український професійний банк» Шаров В. С. та Демчуком Я. В. укладено договір № 63 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, згідно умов якого, банк відступив, а ОСОБА_1 набув права вимоги, зокрема, до ОСОБА_2 за кредитним договором № 833 від 12 листопада 2007 року, включаючи право вимоги до правонаступників, спадкоємців, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржника або які зобов`язані виконувати обов`язки боржника за кредитним договором (договорами про надання кредиту (овердрафту), договорами поруки, іпотеки, застави з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку № 1-1 та додатку № 1-2 до цього договору.

Сторонами у повному обсязі виконані зобов`язання за договором № 63 відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 09 липня 2019 року в результаті чого, виникла необхідність у процесуальному правонаступництві та заміні стягувача у цивільній справі № 2-1696/1 з ПАТ «Український професійний банк» на правонаступника ОСОБА_1 .

Позивач зазначає, що 09 липня 2019 року після отримання від ПАТ «Український професійний банк» документів кредитної справи № 833 від 12 листопада 2007 року ним було виявлено відсутність оригіналів виконавчих листів, що підтверджується Актом прийому-передачі № 1 від 09 липня 2019 року, крім того, вказані матеріали не містять доказів, які б підтверджували те, що виконавчі документи знаходяться на виконанні.

Таким чином, на думку позивача, наявні підстави вважати, що оригінали виконавчих документів були втрачені не з вини позивача, разом з тим, строк пред`явлення до виконання вказаних виконавчих документів сплинув, в зв`язку з чим, у позивача відсутня можливість пред`явити їх до виконання, що порушує його права та інтереси.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 вересня 2019 року (а.с. 37 - 40) у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Український професійний банк», ОСОБА_2 , про заміну сторони виконавчого провадження, видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання - відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, 27 січня 2020 року ОСОБА_1 направив апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на її незаконність, постановлення її з порушенням норм матеріального права, просив скасувати ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 17 вересня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про заміну сторони виконавчого провадження, видача дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання, задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відмовляючи в задоволенні заяви про заміну сторони правонаступником суд першої інстанції дійшов висновку про те, що договір № 63 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 09 липня 2019 року укладений між ПАТ «Український професійний банк» та ОСОБА_1 є договором факторингу; відступлення прав вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням ч. 3 ст. 512 та ст.. 1054 ЦК України та Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», оскільки для зобов`язань які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа. Разом з тим, скаржник вважає такі висновки суду помилковими та неправомірними.

Скаржник зазначає, що основною ознакою договору факторингу є наявність елементу фінансування банку за рахунок відступлення права вимоги до боржника. Разом з тим, в договорі № 63 про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги від 09 липня 2019 року відсутня така ознака, в зв`язку з чим даний договір є договором відступлення права вимоги (цесії) та не може вважатися договором факторингу.

На думку скаржника, при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не враховано те, що ПАТ «Український професійний банк» перебуває на стадії ліквідації, крім того, застосовано Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» положення якого, не регулюють правові відносини, що виникають при укладенні договору № 63 про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги від 09 липня 2019 року.

Скаржник посилається на те, що за вищевказаним договором останнім було сплачено на користь ПАТ «Український професійний банк» грошові кошти у розмірі вартості відступленого права вимоги до боржника. Так, до заявника перейшло право первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, що відповідає вимогам ст.. 514 ЦК України.

Скаржник зазначає, що законодавство України не містить обмежень щодо продажу активів банку, який знаходиться на стадії ліквідації, у вигляді прав вимоги до боржників лише фінансовим установам, таким чином, наявні підстави для заміни сторони у виконавчому провадженні її правонаступником.

На думку скаржника, суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, вийшов за межі заявлених вимог та на власний розсуд послався на підстави недійсності договору, в той час як спір по суті визначення правомірності укладення договору не вирішувався, а розглядалось процесуальне питання заміни стягувача його правонаступником за вже ухваленим судовим рішенням. Таким чином, судом було порушено презумпцію правомірності правочину, що є безумовною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Скаржник посилається на те, що відмова у правонаступництві потягнула за собою відмову у видачі дублікатів виконавчих листів та поновленні строку для пред`явлення їх до виконання.

Скаржник зазначає, що 22 липня та 25 листопада 2019 року останній направив до ПАТ «Український професійний банк» запит про надання інформації щодо місцязнаходження виконавчих документів, які не були передані під час укладення договору № 63 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги. З відповіді на вказані запити скаржнику стало відомо про втрату виконавчих документів у зв`язку із неодноразовою зміною місцязназодження. Крім того, скаржник посилається на те, що оскільки він не має відношення до внутрішньої організації роботи банку та не міг впливати на його дії, зокрема, щодо пред`явлення виконавчого листа до виконання, пропуск строку пред`явлення виконавчого листа до виконання не залежав від волі заявника.

Скаржник зазначає, що неможливістю пред`явити виконавчий документ до виконання, порушуються його права та інтереси, а також принцип обов`язковості виконання судових рішень.

Таким чином, на думку скаржника, наявні підстави для видачі дублікату виконавчого листа № 2-1696/1 2008 р. та поновлення строку для пред`явлення його до виконання.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року поновлено скаржнику процесуальний строк на апеляційне оскарження судового рішення, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Відзиву подано не було.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Сторони до суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, у зв`язку з чим, колегія суддів, керуючись ч. 2 ст. 372 ЦПК України, вважала за можливе розпочати та завершити розгляд справи за відсутності осіб, які не з`явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні вимог в частині заміни сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив з того, що з укладенням договору про відступлення права вимоги за кредитним договором, відбулась заміна кредитодавця, який є фінансовою установою та має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, що суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 09 липня 2019 року між ПАТ «Український професійний банк» та ОСОБА_1 укладено договір № 63 про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги за кредитними договорами та договорами позики, згідно умов якого, банк відступає шляхом продажу новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, право вимоги банку до позичальників та поручителів, зазначених у додатку № 1-1 та додатку № 1-2 до цього договору, включаючи право вимоги до правонаступників, спадкоємців, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконувати обов`язки боржників за кредитними договорами, договорами поруки, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них згідно реєстру у додатку №1-1 та додатку № 1-2 до цього договору (а.с. 07-08).

Згідно додатку № 1-1 до договору № 63 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитними договорами та договорами поруки від 09 липня 2019 року, ПАТ «Український професійний банк» передано ОСОБА_1 , зокрема, кредитний договір № 833 від 12 листопада 2007 року, з усіма додатковими договорами (а.с. 09).

Акт прийому-передачі № 1 до договору № 63 про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги за кредитними договорами та договорами поруки від 09 липня 2019 року містить перелік документів, які були передані ПАТ «Український професійний банк» ОСОБА_1 (а.с. 10-11).

Згідно реєстру заборгованості прав вимог боржників за кредитними договорами та договорами несанкціонованих карткових овердрафтів фізичних осіб станом на 09 липня 2019 року у ОСОБА_2 наявна заборгованість за договором кредиту № 833 у сумі 423 280 грн. 53 коп. (а.с. 12).

Згідно протоколу електронного аукціону № UA-EA-2019-06-07-000028-b та квитанції про оплату № 31624023 ОСОБА_1 придбав кредитний портфель ПАТ «Український професійний банк» (а.с. 13, 14).

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 25 грудня 2012 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Український професійний банк» залишок заборгованості по кредитному договору № 701 від 27 вересня 2007 року в розмірі 462 564 грн. 59 коп. та судовий збір в розмірі 3 219 грн. (а.с. 18-19).

Постановою головного державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ Ченківського О. О. від 11 березня 2013 року ВП № 36955588 (а.с. 16) та постановою державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ Білоуса О. О. від 06 березня 2014 року ВП № 42322642 (а.с. 17) відмовлено у прийнятті до провадження виконавчих листів про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Український професійний банк» суму боргу у розмірі 465 783 грн. 59 коп.

Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною 5 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою.

Згідно частини 3 вищевказаної статті, кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Відповідно до частини другої статті 517 ЦК України, боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Згідно приписів статті 6 ЦК України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.

У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення вимог в частині заміни сторони стягувача за кредитним договором № 833 укладеним між ПАТ «Український професійний банк» та ОСОБА_2 , з банку, який є фінансовою установою на фізичну особу, яка не наділена правом надавати фінансові послуги.

Відповідно до частини 1 статті 433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Згідно п. 17.4. ч. 1 Перехідних Положень ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Так, колегія суддів погодилась з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення вимог в частині заміни сторони стягувача його правонаступником, а відтак, підстави для задоволення позовних вимог в частині видачі дублікату виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення його до виконання, відсутні, оскільки позивач не є особою, яка наділена правом звернення до суду з вищевказаними вимогами.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог в частині видачі дублікату виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Колегія суддів погоджується з посиланням скаржника на те, що законодавство України не містить жодного обмеження щодо продажу активів банку, який знаходиться на стадії ліквідації у вигляді прав вимог до боржників лише фінансовим установам. Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Як вбачається зі статті 1054 ЦК України, кредитодавцями в кредитних правовідносинах є банк або інша фінансова установа, а оскільки ОСОБА_1 таким не являється, останній не може бути кредитодавцем за договором кредитним договором № 833 від 12 листопада 2007 року.

Посилання скаржника на те, що договір № 63 від 09 липня 2019 року є договором купівлі-продажу права вимоги та не може бути одночасно іншим договором, зокрема, договором факторингу, не спростовує висновки суду першої інстанції, оскільки як вбачається з оскаржуваного рішення, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не посилався на норми, які регулюють правовідносини, що виникають у зв`язку з укладенням договору факторингу, а посилався на вищевказаний договір, як на договір купівлі-продажу права вимоги, в зв`язку з чим вищевказане посилання скаржника є недоречним.

Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника на те, що під час ухвалення судового рішення суд першої інстанції вийшов за межі заявлених вимог та на власний розсуд посилався на підстави недійсності договору в зв`язку з чим порушив імператив презумпції правомірності правочину, оскільки, проаналізувавши оскаржуване рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що дана справа розглянута судом першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відмова у правонаступництві тягне за собою відмову у задоволенні вимог щодо видачі дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання, в зв`язку з чим, доводи скаржника в цій частині не потребують спростування.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 17 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 19 червня 2020 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В. В. Саліхов

О. В. Шахова