ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2670/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Заставенко М.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Долі М.А.,

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2019 ОСОБА_1 звернувся в Дарницький районний суд м. Києва із позовною заявою до ОСОБА_3 , в якій просив суд визнати неправомірними дії ОСОБА_3 щодо поширення завідомо неправдивої інформації стосовно позивача, стягнути з неї на його користь моральну шкоду та судові витрати.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що у період з 2008 по 2016 рік позивач та відповідач проживали однією сім"єю без реєстрації шлюбу. У 2016 році у них народилася дочка ОСОБА_4 . У зв"язку з відсутністю реєстрації шлюбу, в свідоцтві про народження, зі слів матері дитина була записана як ОСОБА_4 , батько дитини - ОСОБА_6 . У 2016 році через розбіжність поглядів щодо сімейного життя позивач та відповідач припинили спільне проживання, але він як батько постійно надавав матеріальну допомогу на потреби дитини, частково допомагав і відповідачеві. У травні 2019 відповідач почала вимагати від позивача грошові кошти на утримання дитини у розмірі, не меншому 1 000 дол. США щомісячно. Позивач заперечив щодо заявленого розміру, і відповідач почала створювати систематичні перешкоди у його спілкуванні з дитиною. Зрештою відповідач заявила, що позивач дитині ніхто, і якщо він не облишить приймта участь у житті дитини, то вона буде звертатися до поліції, щоб позивача заарештували. З метою підтвердження свого статусу батька дитини, позивач звернувся в Дарницький районний суд м. Києва із позовом про визнання батьківсвта. Відповідач в свою чергу почала звертатися до правоохоронних органів, звинувачуюючи позивача у фізичному насильстві, побиттях, порушенні правил перетину державного кордону та перебування в Україні. Позивача двічі викликали до Дарницького УП ГУ НП у м. Києві для надання пояснень з приводу заяв ОСОБА_3 щодо застосування до неї та дочки фізичного насильства. Враховуючи, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_3 до Дарницького УП ГУ НП у м. Києві, відомості про вчинення протиправних дій щодо неї та/або дитини не підтвердилися, отже не мали під собою жодних підстав, але за своїм змістом містять очевидно неправдиву інформацію про позивача, яка порочить його честь, гідність та ділову репутацію, а також з огляду на системність звернень до правоохоронних органів з повідомленням про неіснуючі порушення її прав позивачем, відповідач допустила зловживання правом на звернення, порушила особисті немайнові права позивача, що обумовлює необхідність для її притягнення до цивільно-правової відповідальності, а саме стягнення моральної шкоди, у розмірі 1 грн.

Згідно чинного законодавства автоматизованою системою документообігу суду визначено головуючим суддею у вказаній справі ОСОБА_7 .

Ухвалою судді ОСОБА_7 від 20.01.2020 відкрито провадження за позовною заявою ОСОБА_1 , призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження.

10.03.2020 до суду надійшов відзив представника ОСОБА_3 на позовну заяву, де зазначено, що впродовж 2016 -2019 рр. позивач систематично погрожував відповідачеві, що супроводжувалося образами та застосуванням фізичної сили, намагався забрати дитину без будь-яких пояснень, в результаті чого вона була змушена звернутися із відповідної заявою до поліції. Вважає, що звернення до Дарницького упралвіння поліції не може вважатися поширенням неправдивих відомостей. Позивачем не вказано в чому полягає заподіяна йому моральна шкода та які неправоміріні дії відповідача призвели до моральних страждать. У задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.09.2020, у зв"язку зі звільненням судді ОСОБА_7 з посади, справу передано для розгляду судді Заставенко М.О.

Ухвалою від 10.09.2020 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, прийнято до свого провадження, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

28.10.2020 представник позивача подав відповідь на відзив.

01/12/2020 протокольною ухвалою суду було відмовлено представнику позивача у задоволенні клопотання про витребування доказів.

В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач щодо задоволення позову заперечувала.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 3 Конституції України закріплено, що людина, її честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

В силу статей 21, 28 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності і правах. Кожен має право на повагу до його гідності.

Відповідно до ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до Конституції України, життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Верховний Суд України у п. 18 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 №1 роз`яснив, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

За змістом вимог ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного; спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Судовим розглядом встановлено, що у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_4 .

ОСОБА_3 зверталася до Дарницького УП ГУ НП у м. Києві стосовно протиправних дій ОСОБА_1 , про що свідчить лист заступника начальника управління від 12.09.2019 (а. с. 12).

Також з матеріалів справи вбачається. що ОСОБА_1 двічі давав пояснення працівникам поліції Дарницького УП ГУ НП у м. Києві з приводу заяв ОСОБА_3 , а саме 04.07.2019 та 31.07.2019 (а. с 10, 11).

Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет або з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Згідно п. 16 вказаної вище Постанови зазначено, що відповідно до статті 40 Конституції України ( 254к/96-ВР ) усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції (254к/96-ВР ), а не поширення недостовірної інформації.

Виходячи з викладених норм закону та враховуючи ту обставину, що заяви відповідача були направлені до правоохоронних органів з приводу перевірки певних фактів, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги щодо визнання неправомірними дій ОСОБА_3 щодо поширення завідомо неправдивої інформації задоволенню не підлягають.

Крім того, позивачем не надано до суду доказів, які свідчать, що зазначена відповідачем у заявах до правоохоронних органів інформація завдала шкоди честі та гідності позивача, а також його діловій репутації.

Що стосується заявлених вимог позивачем про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд зазначає, що ця позовна вимога є похідною від вимог про захист честі, гідності та ділової репутації, у задоволенні яких судом було відмовлено, а отже і не підлягають задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 4, 7, 9, 11, 12, 13, 76 - 81, 141, 229, 235, 247, 259, 263 - 265, 272, 273, 274 - 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно з підпунктом 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Розділу XIII ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя М.О. Заставенко

Повний текст рішення виготовлено 04.12.2020 р.