ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/560/20 Справа № 173/38/19 Суддя у 1-й інстанції - Петрюк Т. М. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк»

на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2019 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2019 року позивач - ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк»звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що відповідно до укладеного кредитного договору № GP-5213406 від 10.10.2013 року між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та ОСОБА_1 , остання отримала кредит у розмірі 12 160,00 грн.

19.07.2016 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилось шляхом приєднання до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», який став правонаступником усіх прав, зобов`язань та на баланс якого переведена заборгованість за кредитним договором.

Відповідач належним чином не виконувала взяті на себе обов`язки за укладеним кредитним договором. Заборгованість станом на 14.12.2018 року складає 81 257,61 грн, з яких: 11 274,20 грн - заборгованість за кредитом, 10 980,25 грн - заборгованість по процентах, 3 111,66 грн, - заборгованість за комісією, 55 891,50 грн - штрафні санкції.

Вказану суму заборгованості відповідач не сплачує в добровільному порядку.

На підставі викладеного, просив суд стягнути з відповідача на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» зазначену заборгованість та судові витрати у розмірі 1 762,00 грн.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог, застосувавши строк позовної давності, оскільки не звернув уваги на графік платежів, який є частиною кредитного договору, згідно якого відповідач щомісячно повинна вносити платежі до 11 числа відповідного місяця, а останній платіж мав бути внесений 11.10.2017 року. Оскільки позивач звернувся до суду у жовтні 2018 року, він не пропустив строк позовної давності за платежами, які мали бути внесені з жовтня 2015 року. Загальна сума несплачених відповідачем платежів, за якими не був пропущений строк позовної давності, складає 14 691,23 грн. Оскільки термін дії виконання зобов`язання не сплив, відповідач повинен погасити заборгованість з 11.10.2015 року по 11.10.2017 року.

Відповідач подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на те, що суд першої інстанції обґрунтовано застосував строк позовної давності, оскільки, згідно розрахунку заборгованості, останній платіж в сумі 249,91 грн був внесений 13.03.2014 року. Таким чином порушення прав позивача та строк позовної давності розпочався з дати наступного внесення платежу, а саме 12.04.2014 року. Починаючи з даної дати строк позовної давності закінчився у квітні місяці 2017 року. Позивач звернувся до суду у жовтні 2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності, хоч за графіком погашення платежів строк дії кредитного договору закінчувався 11.04.2017 року. Проте строк позовної давності не може відраховуватись від даної дати. Так як порушення прав позивача відбулось не з часу закінчення строку кредитного договору, а з часу, коли відповідач перестала вносити кошти на погашення заборгованості за кредитним договором, про що було відомо позивачу у справі.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.10.2013 року між ПАТ «Банк Ренсанс Капітал» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № GP-5213406 та договір страхування, шляхом підписання пропозиції укласти договір (оферти).

За умовами укладеного договору ОСОБА_1 видано кредит в сумі 12 160,00 грн, сума зазначена з урахуванням оплати страхування.

Банк виконав взяті на себе зобов`язання за укладеним кредитним договором.

19.07.2016 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилось шляхом приєднання до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», який став правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та на баланс якого була передана заборгованість за кредитним договором.

Відповідач, уклавши кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, порушила договірні зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості, яка згідно з розрахунком позивача станом на 14 грудня 2018 року складає 81 257,61 грн, з яких: 11 274,20 грн - заборгованість за кредитом, 10 980,25 грн - заборгованість по процентах, 3 111,66 грн, - заборгованість за комісією, 55 891,50 грн - штрафні санкції.

Проте, з розрахунку заборгованості, виписки з рахунку та довідки про стан та історію заборгованості за кредитним договором № GP-5213406 від 11 жовтня 2013 року, відповідачем останній платіж в сумі 249,91 грн. був внесений 13.03.2014 року.

Порушення прав позивача та строк позовної давності розпочався з дати наступного внесення платежу - 12.04.2014 року, що підтверджується графіком платежів. Починаючи з даної дати строк позовної давності закінчився у квітні місяці 2017 року.

Позивач за захистом свого порушеного права в частині несплати відповідачем як місячних платежів, так і повернення кредиту в повному обсязі звернувся до суду у жовтні 2018 року, тобто за межами строку позовної давності.

У відзиві на позовну заяву відповідач порушує питання про застосування строків позовної давності.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись ст.204, 207, 256, 257, 266, 514, 526, 610, 612, 615, 629, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, прийшов до обґрунтованого висновку про можливість застосування до спірних правовідносин загального трирічного строку позовної давності за наявності відповідної заяви відповідача, що в силу вимог ст. 267 ЦК України є правовою підставою для відмови у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається з 11.10.2017 року, з дня коли відповідач зобов`язаний був внести останній платіж згідно з графіком погашення заборгованості, відхиляються колегією суддів з огляду на наступне.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі графіку погашення заборгованості право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу.

Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, черговими платежами впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення кінцевого строку здійснення платежу у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку останнього платежу згідно з графіком, як на це посилається позивач.

Аналогічні висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12та відповідають висновкам Верховного Суду України, зокрема, викладеним у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні позову внаслідок пропуску строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

Передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів згідно ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова