Справа №345/4036/20
Провадження № 2-о/345/93/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.12.2020 р. м. Калуш

Калуський міськрайонний суду Івано-Франківської області

у складі головуючого судді Сухарник І.І.

з участю секретаря судового засідання Рибчук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Калуш справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту приналежності правовстановлюючих документів, суд -

встановив:

що ОСОБА_1 звернувся до суду про встановлення факту належності йому правовстановлюючих документів мотивуючи тим, що він народився у Польській Народній Республіці і є громадянином Польщі та має посвідку на постійне місце проживання в Україні, так як з 1968 року з матір`ю переїхав проживати на Україну. У 1974 році він закінчив 8 класів Калуської ЗОШ № 3 і у 1990 році закінчив Калуський хіміко-технологічний технікум і у виданих документах про освіту його дані зазначені, як ОСОБА_1 . У 1974 році заявник отримав посвідку на тимчасове проживання в Україні на ім`я ОСОБА_1 . Також, у свідоцтві про укладення шлюбу від 07.03.1981 він теж зазначений, як ОСОБА_1 . У свідоцтвах про народження дітей, теж зазначено, що він ОСОБА_1 . У 1981 йому було видано вид на проживання в СРСР для іноземця на ім`я ОСОБА_1 і 26.12.1989 йому було видано вид на проживання для іноземця теж на аналогічне ім`я. 25.08.2016 йому видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті дружини теж на ім`я ОСОБА_1 . 29.08.2016 йому було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 теж на ім`я ОСОБА_1 . 04.12.2019 заявник отримав посвідку на постійне місце проживання в Україні, у якій його дані зазначені відповідно до перекладеного на українську мову свідоцтва про народження, як ОСОБА_1 . На запитання, чому досі йому видавали документи на ім`я ОСОБА_1 , у міграційній службі дали відповідь, що раніше згідно діючих законів СРСР та України у документах обов`язково вказувалося по батькові. У даний час він вирішив подарувати своєму синові ОСОБА_2 належне йому на праві приватної власності нерухоме майно, однак через розбіжності у посвідченні особи та правовстановлюючих документах нотаріальна контора не може посвідчити такі договори та внести виправлення у раніше видані документи на його власність, тому просив встановити факт того, що правовстановлюючі документи, а саме: свідоцтво про право на спадщину за законом видане приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу № 502 від 25.08.2016 р. на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 та витяг про реєстрацію у спадковому реєстрі № 44876368 виданий 25.08.2015 р.; свідоцтво про право на спадщину за законом видане приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу 25.08.2016 р. за № 504 на ј частину квартири АДРЕСА_1 ; витяг про реєстрацію у спадковому реєстрі № 44904643 від 29.08.2016 р.; інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 66789892 від 29.08.2016 р.; свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу від 29.08.201р р. № 511 на квартиру АДРЕСА_2 ; витяг про реєстрацію у спадковому реєстрі № 44904643 від 29.08.2016 р.; інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 67001765 від 31.08.2016 р. у яких вказано його прізвище, як ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належать позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заявник та заінтересована особа подали заяви про розгляд справи без їхньої участі (а.с. 33, 34).

Суд, проаналізувавши докази по справі, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Розгляд справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення регламентуються положеннями статті 315 ЦПК України.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Заявник мотивує заяву тим, що на даний час він вирішив подарувати своєму синові належне йому нерухоме майно, посилаючись на те, що у всіх правовстановлюючих документах, його дані були зазначено невірно, як ОСОБА_1 , а оскільки у 04.12.2019 р. він отримав посвідку на постійне місце проживання, як ОСОБА_1 , тому нотаріус не може посвідчити відповідні правочини.

Однак, на підтвердження даних обставин заявником не долучено жодних документів,а саме відмови нотаріуса посвідчувати останньому договори.

Вирішуючи дану заяву, суд, також виходить з того, що заявник, згідно свідоцтва про народження він зазначений правильно, як ОСОБА_1 , проте, протягом життя, знаючи, що його дані невірно вказують у правовстановлюючих документах, останній не вчиняв ніяких, щоб виправити цю ситуацію.

Посилання заявника на те, що у законах СРСР та України в обов`язковому порядку потрібно було зазначати у документах по батькові не заслуговують на увагу та не відповідають дійсності, оскільки спірні правовстановлюючі документи, відносно яких заявник просить встановити юридичні факти вчинялися протягом 2015-2016 р.р.

При цьому заявником не наведено жодних нормативних актів, які б зобов`язували будь-які органи чи установи, чи посадових у 2015-2016 р.р. зазначати у правовстановлюючих документах в обов`язковому порядку по батькові особи.

Таким чином, заявник, знаючи про те, що у правовстановлючих документах його дані записують всупереч свідоцтва про народження, де він зазначений, як ОСОБА_1 (а.с. 14-15), не вчиняв ніяких дій, щоб виправити помилки.

Окрім того, заявник у зв`язку з отриманням нової посвідки на постійне місце проживання у 2019 році з новим прізвищем « ОСОБА_1 », не звертався до державного реєстратора із заявами про внесення змін у реєстрацій дані.

Оцінюючи в сукупності наявні докази у справі, суд прийшов до висновку, що дана заява не підлягає до задоволення, оскільки заявником відповідно до вимог ст. ст. 76-78 ЦПК України, не надано відповідних доказів на підтвердження вимог своєї заяви.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 76, 293, 315, 319 ЦПК України, суд -

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту приналежності правовстановлюючих документів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: