ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/4098/18 Номер провадження 22-ц/814/2371/20Головуючий у 1-й інстанції Іващенко Ю.А. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Гальонкіна С.А., Хіль Л.М.

імена (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та представника ОСОБА_1 - адвоката Бондаренка Віктора Геннадійовича

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області, ухвалене 15 вересня 2020 року у складі судді Іващенка Ю.А.

по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та просив стягнути на його користь з АТ КБ «ПриватБанк»:

-за договором банківського вкладу № SAMDN1294 від 16 жовтня 2013 року за період з 01 листопада 2017 року по 29 жовтня 2018 року: відсотки в розмірі 2348,41 грн., 3% річних у порядку ст. 625 ЦК України в розмірі 722,80 грн., інфляційні втрати в розмірі 1896,57 грн., пеню 3% вартості послуги за кожний день прострочення віповідно до ч. 5 ст. 10 ЗУ "Про захист прав споживачів" у розмірі 811 308,42 грн.;

-за договором банківського вкладу № SAMDN39610 від 16 жовтня 2013 року за період з 01 листопада 2017 року по 29 жовтня 2018 року: відсотки в розмірі 424,49 Євро, 3% річних у порядку ст. 625 ЦК України в розмірі 351 Євро, пеню 3% вартості послуги за кожний день прострочення віповідно до ч. 5 ст. 10 ЗУ "Про захист прав споживачів" у розмірі 394 782,35 Євро.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що ним було укладено з АТ КБ «ПриватБанк» договори для розміщення грошових коштів на депозитних вкладах, а саме: договір № SAMDN1294 (вклад «Стандарт» 1 міс.) від 16 жовтня 2013 року на суму вкладу 17000,00 грн. за ставкою 9,5% річних; договір № SAMDN39610 (вклад «Стандарт») від 16 жовтня 2013 року на суму вкладу10530,00 Євро за ставкою 3,5% річних.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 травня 2018 року, яке набрало законної сили, стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь: заборгованість за договором банківського вкладу № SAMDN39610 від 16 жовтня 2013 року в розмірі 10 530 Євро основного боргу та 1 598,49 Євро проценти (що еквівалентно 370 277 грн. 10 коп.); заборгованість за договором банківського вкладу № SAMDN1294 від 16 жовтня 2013 року в розмірі 17 000 грн. основного боргу та 7 924 грн. 99 коп. проценти.

Проте, на час подання позову вказане рішення суду Банком не виконано, а кошти йому не повернуті, а тому відповідач зобов`язаний компенсувати за час затримки виплати нараховані проценти, пеню, 3 % річних та інфляційні витрати.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором банківського вкладу № SAMDN1294 від 16 жовтня 2013 року за період з 01 листопада 2017 року по 29 жовтня 2018 року: відсотки в розмірі 2348 грн. 41 коп., 3% річних в розмірі 722 грн. 80 коп., інфляційні в розмірі 1896 грн. 57 коп., пеню в розмірі 2348 грн. 41 коп., а всього 7316 грн. 19 коп.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором банківського вкладу № SAMDN39610 від 16 жовтня 2013 року за період з 01 листопада 2017 року по 29 жовтня 2018 року: відсотки в розмірі 424,49 Євро, 3% річних в розмірі 351 Євро, а всього 775,49 Євро, та пеню в розмірі 14 113 грн. 27 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись із вказаним рішенням, його окремо один від одного оскаржили АТ КБ «ПриватБанк» та представник ОСОБА_1 - адвокат Бондаренко В.Г.

АТ КБ «ПриватБанк» просило скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Бондаренко В.Г. просив рішення в частині стягнення пені за договорами банківського вкладу змінити та стягнути пеню у межах заявлених позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норма матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене у справі повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено договори для розміщення грошових коштів на депозитних вкладах, а саме:

1) Договір № SAMDN1294 (вклад «Стандарт» 1 міс.) від 16 жовтня 2013 року на суму 17000,00 грн. Мінімальний строк вкладу - 1 місяць. Відсотки нараховуються щомісячно за ставкою 9,5% річних. Відповідно до п. 4 цього договору його дія припиняється з виплатою всієї суми вкладу разом з процентами.

Пунктом 18 Договору № SAMDN1294 від 16 жовтня 2013 року передбачено перенесення строків виконання зобов`язань при форс-мажорних обставинах, які не залежать від сторін (пожар, затоплення, землетрус, військові дії та ін.).

Відповідно до цього договору ОСОБА_1 було внесено кошти в сумі 17000 грн., що підтверджується квитанцією №1 від 16 жовтня 2013 року на суму 17000,00 грн.

2) Договір № SAMDN39610 (вклад «Стандарт») від 16 жовтня 2013 року на суму 10530,00 Євро. Мінімальний строк вкладу 1 місяць. Відсотки нараховуються щомісячно за ставкою 3,5% річних. Відповідно до п. 4 цього договору його дія припиняється з виплатою всієї суми вкладу разом з процентами.

Пунктом 21 Договору №SAMDN39610 від 16 жовтня 2013 року передбачено перенесення строків виконання зобов`язань при форс-мажорних обставинах, які не залежать від сторін (пожар, затоплення, землетрус, військові дії та ін.)

Відповідно до цього договору ОСОБА_1 було внесено кошти в сумі 10530,00 Євро, що підтверджується квитанцією від 16 жовтня 2013 року на суму 10 530,00 Євро.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 травня 2018 року, яке набрало законної сили 02 липня 2018 року, стягнуто з АТ КБ ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором банківського вкладу № SAMDN39610 від 16 жовтня 2013 року в розмірі 10 530 Євро основного боргу та 1 598,49 Євро проценти (що еквівалентно 370 277 грн. 10 коп.). Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором банківського вкладу № SAMDN1294 від 16 жовтня 2013 року в розмірі 17 000 грн. основного боргу та 7 924 грн. 99 коп. проценти.

Постановою про відкриття виконавчого провадження державного виконавця Печерського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Боголей І.Ю. від 03 вересня 2018 року відкрито виконавче провадження № 57118975 з виконання виконавчого листа № 539/2839/17 виданого 12 липня 2018 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 370 277,10 грн.

Постановою про відкриття виконавчого провадження заступника начальника Печерського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Менчиць Н.Є. від 05 вересня 2018 року відкрито виконавче провадження № 57118953 з виконання виконавчого листа №539/2839/17 виданого 12 липня 2018 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 24 924,99 грн.

Спірним періодом нарахування позивачем боргу за відсотками, 3% річних, інфляційними втратами, пенею згідно ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживача» за вказаними договорами банківського вкладу є період з 01 листопада 2017 року по 29 жовтня 2018 року упродовж якого, присуджені рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 травня 2018 року до стягнення із відповідача на користь позивача кошти не були сплачені відповідачем та в примусовому порядку не були стягнуті органами державної виконавчої служби.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, місцевий суд вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача відсотки у розмірі, зазначеному у договорі банківського вкладу № SAMDN1294 та договорі банківського вкладу № SAMDN39610 від 16 жовтня 2013 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом положень статей 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Особливості правовідносин за договором банківського вкладу визначено параграфом третім глави 71 ЦК України, у якому визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу (стаття 1058 ЦК України).

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).

Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).

Таким чином строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.

Закінчення строку дії договору банківського вкладу не звільняє банк від обов`язку повернути (видати) кошти вкладникові.

Сторони за домовленістю можуть визначити порядок здійснення повернення коштів за строковим вкладом - шляхом перерахування на поточний рахунок вкладника, шляхом видачі готівкою через касу банку, або іншим шляхом. Зазначені вище норми не містять обмежень при виборі сторонами такого договору способу виконання зобов`язання з повернення коштів банку перед вкладником.

У разі, якщо договором банківського вкладу передбачено повернення вкладу коштів шляхом їх перерахування на поточний рахунок вкладника, із чим погодились обидві сторони, укладаючи такий договір, то після здійснення зазначеної операції правовідносини сторін трансформуються у правовідносини банківського рахунку відповідно до положень частини третьої статті 1058 ЦК України.

Така трансформація означає, що вкладник має право отримати готівкою повернуті банком на поточний рахунок кошти за вкладом, але до правовідносин між ними вже не можуть застосовуватись положення договору строкового банківського вкладу у зв`язку з тим, що строк його дії закінчився.

Також судом встановлено, що впродовж спірного періоду грошові кошти за договорами банківського вкладу № SAMDN1294 від 16 жовтня 2013 року та № SAMDN39610 від 16 жовтня 2013 року, присуджені до стягнення за рішенням суду, повернуті не були, в тому числі шляхом зарахування на рахунок, відкритий клієнтом (позивачем) у банку.

А тому місцевий суд прийшов до висновку, з яким погоджується колегія суддів, про відсутність підстав для стягнення із відповідача на користь позивача відсотків за ставками «До запитання» згідно протоколу Комітету управління активами і пасивами відповідача.

Викладене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 20 березня 2019 року по справі № 761/26293/16-ц.

Крім того, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду щодо розрахунку збитків внаслідок інфляції за період з 01 листопада 2017 року по 29 жовтня 2018 року за договором № SAMDN1294 від 16 жовтня 2013 року, які були нараховані на суму основного боргу та процентів, що стягнуті рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 травня 2018 року.

Апеляційний суд погоджується також з місцевим судом, що при стягненні із відповідача на користь позивача заборгованості за договором банківського вкладу № SAMDN39610 від 16 жовтня 2013 року в іноземній валюті, слід врахувати правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 16 січня 2019 року по справі № 373/2054/16-ц, згідно з якою у відповідності до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

При вирішенні питання щодо стягнення із відповідача на користь позивача пені за договорами банківського вкладу № SAMDN1294 від 16 жовтня 2013 року та № SAMDN39610 від 16 жовтня 2013 року згідно частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», місцевим судом проведено належний розрахунок та враховано норми чинного законодавства, що врегульовують спірні правовідносини.

Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Оскільки відповідно до статей 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг, а клієнтом банку є будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відмова відповідача виконати розпорядження позивача (вкладника) з видачі належних йому за договором банківського вкладу сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.

Викладене підтверджується також правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 26 червня 2019 року по справі № 757/3794/17-ц.

Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення із відповідача заборгованості за договорами вкладу із врахуванням пені на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» є обгрунтованими.

При цьому, місцевий суд прийшов до висновку, що розмір пені підлягає зменшенню до розміру нарахованих та присуджених до стягнення відсотків, оскільки розмір пені значно перевищує розмір збитків (інфляційні втрати, 3% річних та відсотки за вкладами), які зазнав позивач через затримку повернення йому вкладу, то він підлягає зменшенню до розміру нарахованих та присуджених до стягнення відсотків.

Також суд врахував той факт, що він може зменшувати розмір пені не лише за умови подання відповідачем заяви про це, а і за власною ініціативою. Більше того, відповідач прохав суд застосувати до вимог позивача положення ч.3 ст. 551 ЦК України щодо зменшення розміру неустойки (пені).

Місцевий суд належним чином врахував, що пеня є неустойкою і має штрафний, а не компенсаційний характер, вона не входить до складу зобов`язання, її сплата та розмір визначені Законом України «Про захист прав споживачів» за неналежне надання виконавцем банківських послуг споживачеві, а тому нарахування та стягнення такої пені має бути здійснене в національній валюті України.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість апелянтами наведено не було.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та представника ОСОБА_1 - адвоката Бондаренка Віктора Геннадійовича залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді С.А. Гальонкін

Л.М. Хіль