ПОСТАНОВА

Іменем України

10 січня 2020 року м. Кропивницький

справа № 404/7467/17

провадження № 22-ц/4809/121/20

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Мурашка С. І.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда (суддя Іванова Н. Ю.) від 05 вересня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості. Позов обґрунтовано тим, що 20 грудня 2013 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. За умовами цього договору позичальник отримав кредит у розмірі 3000 грн шляхом встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом у заяві позичальник підтвердив, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір про надання банківських послуг. Відповідачка не виконала свої зобов`язання, а тому станом на 06 листопада 2017 року утворилася заборгованість у сумі 41767,67 грн з яких:

-19103,41 грн - тіло кредиту;

-7815,27 грн - відсотками за користування кредитом;

-12383,86 грн - пеня;

-500 грн - штраф (фіксована частина);

-1965,13 грн - штраф (процентна складова).

У зв`язку з цим позивач просив суд стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 41767,67 грн та судові витрати у розмірі 1600 грн.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 вересня 2019 року позовні вимоги задоволено частково, а саме: стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 19103,41 грн, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість по тілу кредиту, яка підлягає стягненню з неї на користь банку. В частині вимог про стягнення процентів та неустойки суд дійшов висновку про безпідставність пред`явлених вимог оскільки позивач не довів, що при укладенні договору сторони дійшли згоди по такі умови.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині вирішення позову про відсотки та неустойку і задовольнити такі вимоги банку.

Позивач посилається на неправильне застосування судом першої норм матеріального права. Зокрема, за його твердженням, суд не врахував, що кредитний договір є оплатним, а надання безпроцентних кредитів заборонено законом. Крім того ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачене право позикодавця на отримання від позичальника обумовлених договором процентів, а в разі відсутності такої умови, то процентів на рівні облікової ставки Національного банку України. У зв`язку з цим він вважає, що суд не мав підстав для відмови в законній вимозі позивача про стягнення процентів.

Узагальнені доводи і заперечень відповідача

Відповідачка не використала своє право подати відзив на апеляційну скаргу, передбачене ст. 360 ЦПК України.

Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини

20 грудня 2013 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (надалі назву змінено на АТ КБ «ПРИВАТБАНК») і ОСОБА_1 уклали договір № б/н, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 3000 грн, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та отримання платіжної картки.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Оскільки ціна позову не досягає ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а справа не відноситься до жодної з категорій справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до вимог ч.1 ст.368, ч.1 ст.369 ЦК України, суд розглядає її в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників.

У зв`язку з розглядом справи за відсутності її учасників, відповідно до ч.13 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України судове засідання не проводиться і фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Крім того, згідно з частинами 4, 5 ст. 268 та ст. 383 ЦПК України постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

Оскільки у цій справі рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині вирішення вимог про стягнення на користь банку процентів та неустойки, то, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, законність і обґрунтованість рішення суд в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» так званого тіла кредиту не перевіряється.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно з приписами ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Цивільне судочинство базується, зокрема, на принципі змагальності сторін відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (п. 4 ч. 3 ст. 2, ст. 12, ст. 81 ЦПК України).

Колегія суддів наголошує, що у справах про відповідальність боржника за невиконання зобов`язання, зокрема грошового, саме позивач зобов`язаний довести наявність невиконаного зобов`язання, підстави його виникнення та розмір.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на анкету-заяву ОСОБА_1 від 20 грудня 2013 року про приєднання ним до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (с. 9), витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» «Укніверсальна, 30 днів пільгового періоду» (с. 11), Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (с. 11 - 25).

Суд першої інстанції правильно встановив, що надані витяги з Тарифів банку і Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису ОСОБА_1 , а в її анкеті-заяві відсутня відмітка про те, що пам`ятка клієнта, яка містить, зокрема, Тарифи та основні Умови обслуговування й кредитування нею отримані і вона ознайомлена з їх змістом.

Суд також врахував, що відповідачка не визнала факт укладення договору на умовах, про які заявив банк у позовній заяві та доданому до неї розрахунку заборгованості.

Колегія суддів погоджується з оцінкою наявних в матеріалах справи доказів, здійсненою судом першої інстанції.

Суд обґрунтовано відхилив надані позивачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку а також витяг з Тарифів обслуговування, які, нібито, видрукувані із сайту банку (http:privatbank.ua|terms|), оскільки інформація, що в ній зазначена, повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони зобов`язання (в цій справі - банку), яка може вносити на власний розсуд будь-які зміни в Умови та Правила. При цьому відсутні докази того, що умови, які в них зазначені доведені до відома відповідачки на час укладення договору і прийняті нею.

Правильним є висновок суду першої інстанції, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Водночас, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідачку було ознайомлено саме з тими Тарифами, а також Умовами і Правилами надання банківських послуг, які були чинними саме на момент підписання нею заяви - приєднання, а також з подальшими їх змінами. Разом з тим, підписана ОСОБА_1 заява-приєднання не містить умов про проценти та їх розмір, а також про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до спірних правовідносин правил ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим банком з часу виникнення спірних правовідносин, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов та Правил у тій редакції, яка є найбільш сприятливою для задоволення позову.

Оскільки витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як стандартну форму та частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети.

При вирішенні спору суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми, які до них застосовуються, а також, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, врахував висновок Великої Палати Верховного Суду, який викладений у постанові від 03 липня 2019 року по справі ЄУН 342/180/17.

За відсутності доказів того, що сторони у встановленому чинним законодавством порядку погодили умови щодо процентів за користування кредитом та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення позичальником строків виконання договірних зобов`язань, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні вимог про їх стягнення.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав які передбачені ст. 625 та ст. 1048 ЦК України, позивач не пред`являв.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на встановлену ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» заборону надання безпроцентних кредитів, за винятком передбачених законодавством випадків, не може бути неспростовним аргументом платності укладеного між сторонами договору та достатньою підставою для задоволення вимог про стягнення процентів так, як Закон не визначає конкретні умови оплати за користування кредитом (розмір процентної ставки та строк сплати). Крім того, така заборона поширюється лише на банки, а не на споживачів їх послуг.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції дотримався зазначених вимог процесуального закону та ухвалив законне і обґрунтоване рішення, в його оскаржуваній частині.

Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в частині, яка оскаржується, немає.

Про судові витрати

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції залишає рішення суду першої інстанції без змін, то передбачених ч. 13 ЦПК України підстав для зміни розподілу судових витрат немає, а витрати позивача на сплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги покладаються на нього.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 вересня 2019 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено 10 січня 2020 року.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді А. М. Головань

С. І. Мурашко