Справа № 445/273/15-ц
Провадження № 6/445/41/20
УХВАЛА

с у д о в о г о з а с і д а н н я

30 листопада 2020 року Золочівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бакаїм М. В.,

секретаря судового засідання Стеців Н.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання,

встановив:

АТ КБ "Приватбанк" звернулося до суду з заявою про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання по цивільній справі за позовом ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Свою заяву мотивує тим. що 12.08.2015 року Золочівський районний суд Львівської області задовольнив їх вимоги та стягнув з ОСОБА_1 на їх користь, 506 914,30 грн. заборгованості. На підставі цього рішення був виданий виконавчий лист № 445/273/15-ц. Оригінал виконавчого листа був втрачений, тому просить видати дублікат виконавчого листа, при цьому визнати поважною причину пропуску строку, який надається для пред`явлення виконавчого документу до виконання та продовжити строк для пред`явлення виконавчого листа по вказаній цивільній справі.

Сторони в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ч.3 ст. 433 ЦПК України, заява розглядається судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їх неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку.

Суд, розглянув матеріали заяви, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 07.05.2015 року задоволено позовні вимоги позивача повністю (а.с. 29-30).

Відповідно до супровідного листа від 12 .08.2015 року за вихідним номером 445/273/15 Золочівський районний суд Львівської області надіслав виконавчий лист на адресу ПАТ КБ "ПриватБанк". представнику ОСОБА_2 .

В заяві про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання по вищевказаній цивільній справі представник стягувача ОСОБА_3 , посилається на те, що по даній справі виконавчий документ було втрачено, просить вважати причини пропуску виконавчого документу поважними.

На підтвердження даної обставини надано довідку № 606 від 06.11.2020 представником АТ КБ "Приватбанк" Кудрик Т.П. , яку вона сама і підписала, в якій зазначено. що: "Згідно проведеної перевірки отриманих в період 2015-202 року і фактично наявних виконавчих листів , відповідно до Розпорядження № 359/DNA0407-17, виявлено факт втрати виконавчого листа про примусове виконання рішення Золочівського районного суду ЛЬвівської області по справі № 445/273/15 за позовом АТ КБ "ПРиватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Виконавчий лист втрачено і до виконання повторно не пред`являвся."

Інших доказів суду не представлено.

Суд наголошує, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Частиною 1ст. 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).

Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у частині першій статті 18 ЦПК України, згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Конституційний Суд України в рішенні від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010 у справі № 1-7/2010 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення пункту 18 частини першої статті 293 ЦПК України у взаємозв`язку зі статтею 129 Конституції України (про апеляційне оскарження ухвал суду) зробив висновок, що необґрунтована відмова у видачі дубліката виконавчого листа фактично унеможливлює виконання прийнятого судового рішення, яке набрало законної сили.

У підпункті 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Таким чином, єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.

В той же час, обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого листа є звернення до суду із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.

Даної правової позиції дотримується Верховний Суд (постанови від 10.09.2018 у справі№5011-58/9614-2012, від 16.08.2018 р. у справі№ 6/275-08, від 15.08.2018 р. у справі№ 6/256, від 26.04.2018 р. у справі№ 922/6111/15та від 21.01.2019 у справі№916/215/15-г).

Дублікат- це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено.

У пунктах 44 - 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі№ 2-836/11(провадження № 14-308цс19, ЄДРСРУ № 86566261 ) зроблено висновок, що «стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України; близький за змістом припис відображений у частині першій статті 329 ГПК України). Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання (аналогічний припис відображений у підпункті 19.4 пункту 1 розділу «Перехідні положення» ГПК України). Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку.

Такої позиції дотримався і 13 січня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи№ 2-12454/10, провадження № 61-14491св19 (ЄДРСРУ № 86903658), 08 січня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи№ 760/6367/18, провадження № 61-7357св19 (ЄДРСРУ № 86828286) та у справі№ 2-5171/10, провадження № 61-16396св19 (ЄДРСРУ № 86828290) досліджував питання особливостей видачі дублікату виконавчого документа у разі його втрати.

Натомість,коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви».

Враховуючи викладене, судом встановлено, що жодні обставини, викладені в заяві стягувача АТ КБ "ПРиватбанк"», які мали б місце вважати пропуск строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання поважним. На момент винесення рішення, а саме: 07.05.2015 року, відповідно до статті 22 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий лист, виданий на підставі рішення суду в цивільній справі, може бути пред'явлений до примусового виконання протягом одного року з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Таким чином, суд приходить до висновку, про відмову у задоволені заяви представника стягувача АТ КБ "ПриватБанк" про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання по цивільній справі за позовом ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту, у зв`язку з її не обґрунтованістю.

Відповідно до викладеного та керуючись ст.ст. 260, 261, 433, п.17.4 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, суд

постановив:

У задоволенні заяви представника стягувача акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання- відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 15 днів згідно з вимогами ст.ст.351-356 ЦПК України. Апеляційна скарга подається з урахуванням Перехідних положень ЦПК України

Суддя М. В.Бакаїм