Справа № 361/8373/20
Провадження № 2/361/3985/20
БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

01 грудня 2020 року м. Бровари

Суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Петришин Н.М. розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова Павла Володимировича про зняття арешту з соціального рахунку, відшкодування незаконно стягнених коштів та морального збитку,

в с т а н о в и в :

До Броварського міськрайонного суду Київської області звернувся ОСОБА_1 із вказаним позовом, посилаючись на те, що приватним виконавцем при виконанні виконавчого провадження ВП №62700761, ЗВП №62701183 всупереч закону накладено арешт на рахунок в ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», який відкритий позивачем для отримання соціальної допомоги від Броварського міського центру зайнятості, та списані кошти у розмірі 7 692, 83 грн. та 376, 80 грн. За зверненням позивача арешт з рахунку в ПАТ «ПУМБ» знятий приватним виконавцем, проте через недоліки в постанові від 03.09.2020, арешт банком не знятий, а 18.11.2020 року приватним виконавцем Говоровим П.В. з рахунку № НОМЕР_1 , відкритогого в АТ «ПУМБ», примусово стягнені кошти у сумі 8 038, 49 грн.

У зв`язку з викладеним, просить зобов`язати відповідача зняти арешт із рахунку № НОМЕР_1 в АТ «ПУМБ», зобов`язати відповідача відшкодувати кошти у розмірі 16 108, 12 грн. та стягнути з відповідача моральні збитки у розмірі 5 000 гривень.

Ознайомившись з матеріалами зазначеної позовної заяви, приходжу до такого висновку.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За статтею 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Законодавець у частині 1 статті 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті, визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Частиною 2 ст.16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим, зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним.

Згідно з ч.1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження.

Згідно з ч.1 статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень, зокрема, є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Відповідно до п.6 ч.3 статті 18 Закону державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.56 Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника накладається державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею 59 Закону.

Згідно із ст. 59 Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Таким чином, за змістом ст.59 Закону до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно.

Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цьогоКодексу, порушено їх права чи свободи.

Як роз`яснено в п.п.1-2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

В п.5 вищенаведеної постанови зазначено, що у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченомурозділом VII ЦПК України («Судовий контроль за виконанням судових рішень»), а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» (на даний час ст. 59 Закону).

Таким чином, арешт майна (коштів), який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби (приватного виконавця), слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України.

Відповідно до абз. 3 п.5 зазначеної вище постанови та п.1 ч.1ст.186 ЦПК України у разі пред`явлення до суду такого позову в порядку цивільного судочинства суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Судовий контроль за виконанням судових рішень регламентовано саме розділом VII ЦПК України.

Таким чином, позивач, як сторона виконавчого провадження (боржник), має право на звернення до суду із відповідною скаргою на дії або бездіяльність приватного виконавця відповідно до вимог ст. ст. 447, 448 ЦПК України, а не в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні.

Позивач також пред`являє вимогу про стягнення з відповідача моральних збитків, проте зовсім не обгрунтовує цю вимогу, не викладає обставин завдання моральної шкоди, що унеможливлює роз`єднання пред`явлених вимог.

З огляду на наведене, суддя приходить до висновку, що у відкритті провадження по вищевказаній цивільній справі слід відмовити на підставі п.1 ч.1ст.186 ЦПК України, так як заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.186, ст. ст.260, 353 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова Павла Володимировича про зняття арешту з соціального рахунку, відшкодування незаконно стягнених коштів та морального збитку.

Роз`яснити позивачу ОСОБА_1 право звернутися до Броварського міськрайонного суду Київської області із відповідною скаргою на дії або бездіяльність приватного виконавця відповідно до вимог ст.ст. 447, 448 ЦПК України.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду у порядку і строки, передбачені ст. ст. 354-355 ЦПК України з урахуванням особливостей, передбачених п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Суддя Н.М. Петришин