Справа № 315/840/19
Номер провадження № 2/315/43/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року

Гуляйпільський районний суд Запорізької області у складі головуючого: судді Телегуз С.М., при секретарі Дмитренко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Гуляйполе Запорізької області цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

З 25.06.2019 року в провадженні судді Гуляйпільського районного суду Запорізької області Яроша С.О. перебувала вищевказана цивільна справа.

У зв`язку із прийняттям 11.08.2020 року на засіданні Вищої ради правосуддя рішення про звільнення судді ОСОБА_3 у зв`язку з поданням заяви про відставку та на підставі наказу Гуляйпільського районного суду Запорізької області №1-ос від 11.08.2020 року про припинення повноважень судді ОСОБА_3 , акту прийому-передачі справ судді Яроша С.О. від 11.08.2020 року, відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, на підставі розпорядження керівника апарату суду від 12.08.2020 року за № 46/20, було проведено повторний автоматизований розподіл вищевказаної справи.

Відповідно до повторного автоматизованого розподілу вищезазначена справа 12.08.2020 року була передана на розгляд судді Телегуз С.М.

18.08.2020 року ухвалою судді прийнято до свого провадження цивільну справу та призначено до розгляду по суті у відкрите судове засідання.

В позові позивач посилався на те, що 04.04.2016 року він надав відповідачу у позику грошові кошти в сумі 300000 грн., що підтверджується договором позики грошових коштів, який посвідчений приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Демченко Т.М.

Відповідно до п.2 Договору позики зазначену суму коштів відповідач зобов`язалась повернути до 04 квітня 2019 року, крім того, відповідно до п.7 Договору позики відповідач також зобов`язується сплатити на користь позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Періодом стягнення є термін із 04 квітня 2016 року (дата укладення договору позики) по 10 червня 2019 року (дата по яку здійснено розрахунки заборгованості, для подання позову до суду). Оскільки договором позики був встановлений строк її повернення до 04 квітня 2019 року то на момент подання позову та здійснення відповідних розрахунків заборгованості станом на 10 червня 2019 року термін прострочення зобов`язань за договором позики складає 68 днів. Так, нарахування 3 % (трьох процентів) річних за період із 04.04.2019 року по 10.06.2019 року на суму заборгованості у розмірі 300000 грн. складає 1676,71 грн. Сума інфляційних витрат за період із 04.04.2019 року по 10.06.2019 року складає 7800 грн.

Враховуючи розрахунки за період із 04.04.2016 року по 10.06.2019 року прохає стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 04.04.2016 року у розмірі 460191,69 грн., яка складається з суми неповернутої грошової позики у розмірі 300000 грн.; проценти за користування позикою у розмірі 150714,98 грн.; 3% (три проценти) річних у розмірі 1676,71 грн.; сума інфляційних витрат у розмірі 7800 грн., а також витрати на сплату судового збору в сумі 4601,92 грн.

В судове засідання позивач та його представник: адвокат Рябко Ю.М. не з`явилися, 24.11.2020 року представник подав суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі, прохав позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи судом, про що свідчать розписка в матеріалах справи (а.а.80) та поштове повідомлення, про причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи у свою відсутність не надала, відзив на позов не подала, хоча, враховуючи, що справа перебуває на розгляді з 25 червня 2019року, остання мала змогу реалізувати свої права, передбачені для неї цивільним процесуальним законом України.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Матеріалами справи встановлено:

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Верхня Терса Гуляйпільського району Запорізької області народилася відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 12.01.1998 року Гуляйпільським РВ УМВС України в Запорізькій області (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Гуляйполе Запорізької області народився позивач ОСОБА_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 16.02.2005 року Гуляйпільським РВ УМВС України в Запорізькій області (а.с.6).

04.04.2016 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики, згідно умов якого позивач надав у користування відповідачу позику в сумі 300000 грн., що підтверджується копією вказаного договору, посвідченого приватним нотаріусом Гуляйпільського нотаріального округу Запорізької області Демченко Т.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 395 (а.с.10).

Відповідно до п.2 Договору позики зазначену суму коштів відповідач зобов`язалась повернути до 04 квітня 2019 року.

Відповідно до п.7 Договору позики відповідач також зобов`язується сплатити на користь позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Суд, задовольняючи позов, виходить з наступного:

Згідно ч.1, ч.2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно доч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно до ст.530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись в строк, що передбачений умовами Договору.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що до суду звернувся позивач, як позикодавець за договором позики, укладеним 04.04.2016 року між ним та відповідачем у справі, який посвідчений приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Демченко Т.М., з позовом до відповідача, як до позичальника, з вимогою про стягнення заборгованості за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, три проценти річних від простроченої суми, а також процентів від суми позики у розмірі облікової ставки Національного банку України на загальну суму 460191,69 грн.

Суд доходить висновку, що договір позики від 04.04.2016 року укладено сторонами у відповідності зі ст.1047 ЦК України, в письмовій формі за волевиявленням обох сторін, кожна із сторін розуміла мету укладення договору, та підписала його, а тому він вважається укладеним з моменту його підписання.

При цьому, всі умови договору позики викладені сторонами в договорі, з якими вони погодились, підписавши договір без якихось зауважень чи розбіжностей. Окрім того, на момент укладення договору позики обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення відповідало їхній внутрішній волі, було вільним, що підтверджується власноручними підписами учасників правочину.

Таким чином, факт укладення між сторонами 04.04.2016 року договору позики підтверджується належними та допустимими письмовими доказами, а тому суд вважає доведеним факт існування боргового зобов`язання відповідача перед позивачем, невиконаного в строк належним чином.

Так, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Відповідно до правової позиції викладеної в Постанові Верховного Суду України у справі №6-2129цс16 від 16.10.2016 року ч.1 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України у справі №6-369цс15 від 02.09.2015 року, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Доказів того, що борг повернуто відповідачем суду не надано, не спростовано це і відповідачем, отже сума боргу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, відповідно до п.7 Договору, якщо Позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити на вимогу Позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Отже, суд вважає, що позивач має право на стягнення із відповідача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання, трьох відсотків річних від простроченої суми, а також процентів від суми позики у розмірі облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, з яким погоджується суд, за період прострочки з 04.04.2016 року по 10.06.2019 року заборгованість за договором позики від 04.04.2016 року становить 460191,69 грн., яка складається з суми неповернутої грошової позики у розмірі 300000 грн.; проценти за користування позикою у розмірі 150714,98 грн.; 3% (три проценти) річних у розмірі 1676,71 грн.; сума інфляційних витрат у розмірі 7800 грн.

Таким чином з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню: сума неповернутої грошової позики у розмірі 300000 грн.; проценти за користування позикою у розмірі 150714,98 грн.; 3% (три проценти) річних у розмірі 1676,71 грн.; сума інфляційних витрат у розмірі 7800 грн., а загальна сума, яка підлягає стягненню становить 460191,69 грн.

Відповідно до ст.265 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу судових витрат.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

А тому судовий збір у сумі 4601,92 грн., який був сплачений позивачем при подачі позовної заяви, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 27, 76-83, 133, 141, 223, 247, 258-259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16, 509, 526, 530, 610, 611, 625, 629, 1046-1050 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 12.01.1998 року Гуляйпільським РВ УМВС України в Запорізькій області, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , заборгованість за договором позики від 04.04.2016 року в розмірі 460191,69 грн., яка складається з суми неповернутої грошової позики у розмірі 300000 грн.; проценти за користування позикою у розмірі 150714,98 грн.; 3% (три проценти) річних у розмірі 1676,71 грн.; сума інфляційних витрат у розмірі 7800 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 12.01.1998 року Гуляйпільським РВ УМВС України в Запорізькій області, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , витрати на сплату судового збору в сумі 4601,92 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя: С.М.Телегуз