ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

07 липня 2020 року м. Чернівці

Справа № 716/86/20

Провадження № 22-ц/822/637/20

Чернівецький апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Литвинюк І.М., перевіривши апеляційну скаргу Національної поліції України на ухвалу Заставнівського районного суду Чернівецької області від 20 травня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу державної служби,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 20 травня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача Національної поліції України Золотухіної Г.О. про передачу справи до Печерського районного суду м. Києва.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, Національною поліцією України подано апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування зазначеної ухвали у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставини справи, допущенням порушень норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає поверненню з наступних підстав.

У статті 129 Конституції України у числі основних засад судочинства зазначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини другої статті 352 ЦПК України ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 9 частини 1 і частини 2 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Отже, перелік ухвал, які підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, наведений у статті 353 ЦПК України є вичерпним.

Системне тлумачення статті 353 ЦПК України свідчить про те, що законодавець свідомо виокремив випадки, в яких може бути оскаржена або конкретна процесуальна дія, або така конкретна дія і відмова в її вчиненні.

Зазначені процесуально-процедурні обмеження права на апеляційне оскарження деяких ухвал місцевого суду окремо від остаточного рішення суду встановлено з метою ефективного здійснення правосуддя і не зменшують для сторін можливості доступу до суду апеляційної інстанції та не ускладнюють їм цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, оскільки сторони не позбавляються права на апеляційне оскарження таких проміжкових ухвал місцевого суду взагалі, їх право лише відтерміновується до прийняття остаточного рішення у справі.

Зазначений правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 346/5011/18 (№ 61-2235св19).

Європейський суд з прав людини вказав, що відповідно до пункту 1 статті б Конвенції якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль у ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

У схожій ситуації у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року у справі № 752/1016/17 зроблено висновок, що тлумачення пункту 15 частини першої статті 293 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення ПАТ «Укрсоцбанк» з апеляційною скаргою) має відбуватися з урахуванням можливості/неможливості поновити свої права, особою, яка подала апеляційну скаргу, в інший спосіб аніж шляхом оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду. Ухвала про відмову у залишенні заяви без розгляду не перешкоджає подальшому провадженню у справі (не і остаточним рішенням), а тому особа має право оскаржити в апеляційному порядку ухвалу про відмову у залишенні заяви без розгляду разом з рішенням суду першої інстанції. Право на апеляційне оскарження учасники справи можуть реалізувати у порядку, визначеному процесуальним законом, не зловживаючи їхнім процесуальними правами у спосіб подання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена до ухвалення рішення по суті спору й окремо від такого рішення. Заперечення учасників процесу щодо наявності підстав для залишення заяви без розгляду мають розглядатися судом при оскарженні рішення, ухваленого по суті спору. У зв`язку із цим право на суд, одним із аспектів якого є право доступу, в аспекті апеляційного оскарження ухвали про відмову у залишенні заяви без розгляду, підлягає обмеженню, яке застосовується з легітимною метою та зберігає пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою.

Отже, переліком ухвал, наведеним у статті 353 ЦПК України, які можуть бути окремо оскаржені від рішення суду, не передбачена ухвала про відмову у задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд іншого суду. Крім того, оскаржувана ухвала не перешкоджає подальшому провадженню у справі (не є остаточним рішенням), і особа, яка подає апеляційну скаргу, може поновити свої права в інший спосіб шляхом оскарження в апеляційному порядку цієї ухвали разом із рішенням суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 частини 5 статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

На підставі викладеного, апеляційну скаргу Національної поліції України слід повернути заявнику.

Керуючись статтями 357 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Національної поліції України на ухвалу Заставнівського районного суду Чернівецької області від 20 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу державної служби, повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя І.М. Литвинюк