Справа № 585/4587/19
Номер провадження 2/585/167/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2020 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі: головуючого судді В.О. Шульги, з участю секретаря С.А. Дем`яненко, розглянувши без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у судовому засіданні в місті Ромни в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - АТ КБ «Приватбанк», звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 і просить: стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором б/н від 15.12.2015 у розмірі 12068,59 грн. станом на 18.11.2019, яка складається з наступного: 6007,95 грн. заборгованість за кредитом, 2833,24 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 0,00 грн. заборгованість за комісією, 3227,40 грн. заборгованість за пенею та 1921 грн. сплаченого судового збору. В обґрунтування заявлених вимог, в позовній заяві вказано, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту від 15.12.2015 ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 7449,89 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами складає між ним та банком договір. При укладенні кредитного договору сторони керувалися ст. 634 ЦК України. Відповідач не надав своєчасно кошти для погашення заборгованості, у зв`язку з чим виникла заборгованість.

Ухвалою від 17.12.2019 відкрито провадження по справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті о 08 год. 10 хв. 10 січня 2020 року.

У судове засідання позивач явку представника не забезпечив. При зверненні до суду з позовом, представник позивача надав клопотання про розгляд справи без його участі. В даному клопотанні також вказав, що позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі, необхідні докази є в матеріалах справи, клопотання та заяви з боку банка відсутні.

Відповідач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи в судове засідання не прибула, клопотання про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за її обов`язкової участі суду не надала.

За таких обставин, суд розглядає справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Судом встановлено, що 03.05.2010 року ОСОБА_1 підписала бланк Анкети- заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, якою виявила бажання отримати на своє ім`я платіжну картку кредитка «Універсальна».

15 грудня 2015 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт за умовами якої сторони домовилися про реструктуризацію заборгованості, зокрема: заборгованість з дати підписання генеральної угоди становить 7876,9 грн. (п. 1.1.2.); дата кінцевого погашення заборгованості за кредитом 31.12.2017 (п.1.1.3). Відповідно до п.2.1 генеральної угоди банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 7449,9 грн. строком на 24 місяці, з 15.12.2015 по 31.12.2017 шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 7449,9 грн., в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплатити проценти в розмірі 1,5 % на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється починаючи з 1 по 25 число кожного місяця, щомісячний платіж 372,79 грн.

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 № СП-2010-256.

Згідно розрахунку за договором б/н від 15.12.2015 року, заборгованість ОСОБА_1 , станом на 18.11.2019 складає 12068,59 грн. з яких: 6007,95 грн. заборгованість за кредитом, 2833,24 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 0,00 грн. заборгованість за комісією, 3227,40 грн. заборгованість по пені.

Вказане свідчить, що між сторонами склалися спірні правовідносини з приводу виконання кредитного зобов`язання.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ч.1, ч.2 статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно вимог ч.1 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується верховенством права.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

За таких обставин, дослідивши зібрані в справі докази, надаючи оцінку зібраним у справі доказам в цілому, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд вважає позов обґрунтованим частково і доходить висновку про можливість його часткового задоволення.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 власним підписом підтвердила отримання 15.12.2015 примірника Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та погодилася з умовами кредитування викладеними в угоді. Проте, у визначений угодою строк до 31.12.2017 року відповідач в повній мірі не виконала умови кредитного договору. Так, з розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що станом на 31.12.2017 року була наявна заборгованість: за тілом кредиту 693,41 грн., за простроченим тілом кредиту 5314,54 грн., загальний залишок заборгованості за відсотками - 2240,58 грн., пеня -2340,31 грн. У подальшому, відповідачем сплачено заборгованість за тілом кредиту, а саме з 31.03.2018 - заборгованість за тілом кредиту - 0, заборгованість за простроченим тілом кредиту - 6007,95. грн.

Суд враховує, правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року по справі №202/4494/16-ц про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. За таких підстав, суд вважає неправомірним нарахування відсотків визначених договором в сумі 1,5 % щомісячно (що становить 18 % річних) після 31.12.2017, тобто після спливу строку кредитування.

Також суд не знаходить підстав для стягнення заборгованості за пенею, враховуючи, що в генеральній угоді від 15.12.2015 чітко не визначений розмір пені за порушення зобов`язання. Посилання у п.2.8 генеральної угоди на Умови і правила не може бути взято до уваги. При цьому суд враховує, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме з доданими позивачем Умовами і правилами надання банківських послуг, був ознайомлений відповідач та розумів їх зміст, підписуючи генеральну угоду, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати пені. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що сума фактично отриманих, але не повернених коштів складається з простроченої заборгованості за кредитним договором в сумі 6007,95 грн., починаючи з 31.03.2018. Загальний залишок заборгованості за відсотками, станом на 31.12.2017 року становить 1614,96. Тобто правомірним є нарахування відповідачеві до сплати 6007,95 заборгованості за простроченим тілом кредиту та 1614,96 грн. відсотків (станом на 31.12.2017), а всього на загальну суму 7622,91 грн. В той же час, суд враховує, що позивачем після 31.03.2018 на погашення заборгованості сплачено: 19.04.2018 - 500 грн.; 21.05.2018, 19.06.2018, 20.07.2018, 22.08.2018 - по 400 грн. за кожен раз; 10.09.2018 - 500 грн. та 19.10.2018 - 400 грн; всього за вказаний період сплачено 3000 грн. Враховуючи викладене, з врахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 4622,91 грн. (7622,91-3000 = 4622,91 грн.). В іншій частині в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог 38 % (4622,91*100/12068,59=38), що становить 729,38 грн. (1921*38/100=729,98).

На підставі ст.ст. 10, 12,13, 18, 81, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 15.12.2015 року в сумі чотири тисячі шістсот двадцять дві гривні дев`яносто одна копійка (4622,91 грн.) та сімсот двадцять дев`ять гривень дев`яносто вісім копійок (729,98 грн.) судового збору.

В іншій частині в задоволенні позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення в порядку передбаченому п.15.5) Перехідних положень ЦПК України. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 10 січня 2020 року.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ - підпис - В. О. Шульга

Згідно з оригіналом:

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО

МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ В.О. Шульга