ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 535/610/20 Номер провадження 22-ц/814/2379/20Головуючий у 1-й інстанції Загнійко А. В. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

Розглянула в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Котелевського районного суду Полтавської області, в складі судді Загнійко А.В. від 03 вересня 2020 року, дата складення повного тексту рішення 04 вересня 2020 року, по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки за прострочення плати аліментів,

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, в якому просила стягнути пеню в розмірі 14652,80 грн. за період з 19.03.2019 року по 30.06.2020 року.

Вимоги обґрунтовані тим, що згідно рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 11.06.2019 року з ОСОБА_1 стягнуто на її користь аліменти як на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, у розмірі 1/8 частки заробітку (доходу) щомісячно, до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Внаслідок невиконання боржником судового рішення утворилась заборгованість, розмір якої згідно довідки державного виконавця складає 14652,80 грн.

З огляду на виникнення з вини боржника вказаної заборгованості, останній несе відповідальність, визначену ст. 196 СК України, у вигляді пені в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, що становить 30510,59 грн.

Враховуючи, що розмір пені не може перевищувати 100 % заборгованості, просила стягнути з відповідача на свою користь 14652,80 грн. пені в якості відповідальності за прострочення сплати аліментів.

Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 03 вересня 2020 рокупозов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, стягнутих за рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 11.06.2019 року, у розмірі 14652,80 грн за період з 19.03.2019 року по 30.06.2020 року.

Задоволення позову обґрунтовано встановленими судом обставинами, щодо відсутності доказів на підтвердження виконання рішення суду та відсутності вини платника аліментів у виникненні заборгованості. Також суд встановив, що майновий стан відповідача з часу постановлення судового рішення про стягнення аліментів на доньку, яка продовжує навчання, не змінився, а отже підстав для зменшення розміру неустойки в порядку ч. 2 ст. 196 СК України по справі не має.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Зокрема вказує, що суд не взяв до уваги надані ним докази щодо його матеріального стану та відсутності джерел доходу, а саме : перебування на обліку в центрі зайнятості як безробітного та не отримання допомоги по безробіттю, здійснення ним догляду за тяжкохворою матір`ю, яка потребує стороннього догляду та інші життєві обставини, що унеможливлюють на даний час як сплату самих аліментів, так і нарахованої в порядку ст. 196 СК України пені за прострочення їх сплати.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, вказуючи, що суд обґрунтовано стягнув неустойку за прострочення сплати аліментів.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги приходить до висновку про наявність підстав для її часткового задоволення.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, згідно рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 11.06.2019 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 , як повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, аліменти у розмірі 1/8 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 19.03.2019 року і до припинення навчання, тобто до 30.06.2020 року. У решті позовних вимог відмовлено.

15.07.2019 року старшим державним виконавцем Котелевського РВДВС ГТУЮ у Полтавській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №535/331/19, виданим 12.07.2019 року Котелевським районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/8 частки заробітку (доходу) щомісячно.

Згідно довідки-розрахунку Котелевського РВДВС Північно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) заборгованість по виконавчому провадженню 59550787 з примусового виконання виконавчого листа №535/331/19 від 12.07.2019 року станом на 30.06.2020 року становить 14652,80 грн., за період з 19.03.2019 року по 30.06.2020 року відповідачем сплачено та/або стягнуто державним виконавцем 0,00 грн.

Невиконання рішення суду по сплаті аліментів призвело до виникнення заборгованості та стало підставою для звернення ОСОБА_2 до суду з позовом в порядку ст. 196 СК України.

Задовольняючи позов, місцевий суд встановив, що відповідач не сплачує аліменти за рішенням суду, його майновий стан з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів не змінився, тобто залишився таким, який дозволяє виконувати рішення суду, тому має місце прострочення сплати аліментів з вини боржника, на якого в такому випадку покладається відповідальність, визначена ст. 196 СК України у вигляді неустойки в розмірі 100% від заборгованості по аліментам.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з вказаним висновком суду.

Частини 1, 2 ст. 199 СК України передбачають, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Колегія суддів погоджується з встановленими судом першої інстанції обставинами щодо не сплати батьком позивача ОСОБА_1 аліментів, стягнутих рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 11.06.2019 року, розмір заборгованості по яким станом на 30.06.2020 року складає 14652,8 грн.

Враховуючи факт прострочення сплати аліментів, у позивача виникло право на судовий захист в порядку ст. 196 СК України у вигляді стягнення пені у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач визначила розмір такої пені та надала суду розрахунок у відповідності до правового висновку Верховного Суду викладеного в Постанові від 03.04.2019 року, в якому визначено методику проведення розрахунку та вказано, що пеня на заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем в якому не проводилось стягнення.

У відповідності до вищевказаної методики, загальний розмір неустойки за період прострочення сплати аліментів з 19.03.2019 року по 30.06.2020 року склав 30510,59 грн.

Визначений позивачем розмір пені як відповідальності за прострочення сплати аліментів відповідачем не оспорювався, своїх власних контррозрахунків останній суду не надав.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо доведеності позивачем факту прострочення відповідачем сплати аліментів на доньку, яка продовжує навчання, за період з 19.03.2019 року по 30.06.2020 року на загальну суму 14652,8 грн., а також з розміром визначеної нею неустойки.

Застосовуючи до боржника відповідальність за прострочення сплати аліментів у вигляді пені в розмірі 100 відсотків заборгованості, суд першої інстанції не взяв до уваги письмові докази, на які спирався відповідач в обґрунтування своїх заперечень, викладених у відзиві, чим звузив права останнього та допустився порушення принципу змагальності сторін як одного з засад цивільного судочинства.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.5-6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з нормою ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Заперечуючи підстави позову, ОСОБА_1 посилався на те, що в нього існує тяжке матеріальне становище, відсутні достатні джерела доходу, які б дозволяли виконання ним судового рішення про стягнення аліментів на доньку, яка продовжує навчання.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не працюючий, протягом 2019 р. отримав дохід у вигляді компенсаційної виплати по наданню соціальних послуг за батьком ОСОБА_3 в період з 15.04.2019 року по 30.11.2019 року, яка в цілому становила 1251,37 грн. (довідка Управління соціального захисту Котелевської РДА про перебування ОСОБА_1 на обліку та отримання компенсаційних 1251,37 грн.).

З іншої довідки Управління соціального захисту Котелевської РДА, Котелевської районної філії Державної служби зайнятості та Чутівського відділу Пенсійного фонду України вбачається, що ОСОБА_1 як безробітній не перебуває на обліку в управлінні та не отримує ніяких видів допомоги.

На даний час боржник здійснює догляд за своєю матір`ю ОСОБА_4 , яка згідно висновку №201 Котелевського центру ПМСД від 18.08.2020 року за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду та не здатна до самообслуговування.

Окрім того, відповідачем надано письмові докази про стан здоров`я, з яких вбачається, що він в період 2019 - 2020 р.р. неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні в КП «ПОКЛ ім. Скліфосовського ПОР» внаслідок загострення своїх хвороб.

Позивачем вищевказані письмові докази щодо матеріального та сімейного стану відповідача не спростовані, інших доказів, які б доводили наявність в останнього джерел доходу та можливості своєчасно здійснювати оплату аліментів, не надано.

Згідно ч.2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

За змістом наведеної норми, наявність тяжкої хвороби, матеріальний та сімейний стан платника аліментів або інші обставини, повинні мати істотне значення щодо можливості платника аліментів сплачувати аліменти, чи сплатити заборгованість та неустойку (пеню).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем у передбачений законом спосіб було доведено існування обставин, які мають істотне значення щодо його можливості сплачувати аліменти на доньку, яка продовжує навчання, що в свою чергу є достатньою правовою підставою в розумінні ч.2 ст. 196 СК України для зменшення розміру неустойки.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції не взяв до уваги вищевказані письмові докази, посиланням на які обґрунтовані доводи апеляційної скарги, пославшись на те, що майновий стан відповідача, зазначений у попередньому рішенні Котелевського районного суду від 11.06.2019 року, на час розгляду позову не змінився, що в даному випадку не має жодного правового значення, оскільки вказане рішення не розглядалось судом як приюдиційне в порядку ст. 82 ЦПК України, а предметом доказування в даній справі є зовсім інші обставини, доказування чи спростування яких здійснюється сторонами на загальних підставах.

За вказаних обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, яку необхідно обраховувати згідно з ч.2 ст. 196 СК України, враховуючи матеріальний та сімейний стан боржника.

Враховуючи вищевказані обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність визначити вказаний розмір пені як відповідальності за прострочення сплати аліментів в 5000 грн., що в достатній мірі буде відповідати способу судового захисту прав та інтересів позивача.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.3,4, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 03 вересня 2020 рокузмінити, зменшивши стягнутий з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, стягнутих за рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 11.06.2019 року - з 14652,80 грн. до 5000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 грудня 2020 року.

Судді: Обідіна О.І. Бутенко С.Б. Прядкіна О.В.