Справа №2-812/11
Провадження № 4-с/522/140/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Донцова Д.Ю.,

при секретарі судового засідання Смоковій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Віталія Олександровича, зацікавлена особа: Одеське обласне управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання неправомірними та скасування постанов приватного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 31.08.2020 року звернулась до Приморського районного суду м. Одеси зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва В.О., зацікавлена особа: Одеське обласне управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання неправомірними та скасування постанов приватного виконавця. 05.11.2020 року скаржником подано заяву про уточнення позовних вимог, клопотання про приєднання додаткових доказів та письмові пояснення щодо позиції у справі.

В обґрунтування скарги зазначено, що 27 серпня 2020 року ОСОБА_1 після звернення до АТ «УКРСИББАНК» з питання отримання щомісячної заробітної плати з банківського рахунку НОМЕР_1 , який відкрито як зарплатний в гривнях на умовах тарифного плану «ЗП START» згідно договору №3001 від 13.01.2020 року стало відомо, що на її зарплатну банківську картку накладений арешт з доданням до скарги копії договору анкети про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківських рахунків фізичної особи від 13.01.2020 р., довідки банку, інформації про картку АТ «УКРСИББАНК» від 27.08.2020 р,. роздруківки з офіційного інтернет-ресурсу АТ «УКРСИББАНК» за інтернет-посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 про умови відкриття і обслуговування зарплатної картки «ЗП START».

Також зазначила, що згідно моніторингу даних державних реєстрів, за допомогою сайту «Опендатабот» (ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та підтверджується копією інформаційної довідки від 27.08.2020 р. їй 27 серпня 2020 року стало відомо про існування постанови про арешт рухомого майна боржника АСВП №61599335 від 08.04.2020 року винесеної приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Цинєвим Віталієм Олександровичем.

Що саме після офіційного звернення на адресу відділення №732 АТ «УКРСИББАНК» їй стало відомо про наявність виконавчого провадження, в якому вона виступає як боржник та отримано від банку копії документів, на підставі яких накладено арешт на банківський рахунок, а саме: лист приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Віталія Олександровича від 30.07.2020 року №3200 на адресу банків, постанову про арешт коштів боржника від 30.07.2020 року (ВП №61599335), якою в тому числі, накладено арешт на зарплатну картку скаржника.

Скаржник вважає дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Віталія Олександровича з винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, постанови про арешт рухомого майна та постанови про арешт коштів боржника незаконними та такими, що порушують права та законні інтереси скаржника, просить суд визнати поважною причину пропуску строку на подання скарги, поновити строк на оскарження, визнати неправомірними і скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження (АСВП № 61599335) від 20.03.2020 року, постанову про арешт рухомого майна від 08.04.2020 року, зареєстрований приватним виконавцем Цинєвим Віталієм Олександровичем в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 08.04.2020 року за №27659696, постанову про арешт коштів боржника (АСВП № 61599335) від 30.07.2020 року, Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Віталія Олександровича скасувати арешт, накладений його постановою про арешт коштів боржника від 30.07.2020 року (АСВП № 61599335) на грошові кошти, що надходять як заробітна плата на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «УКРСИББАНК», МФО 351005 на умовах тарифного плану «ЗП START» згідно договору №3001 від 13.01.2020 року.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2020 року відкрито провадження по справі та витребувано належним чином завірену копію виконавчого провадження.

В судове засідання 23.11.2020 року з`явилась представник скаржника адвокат Богатова М.А. та підтримала скаргу з урахуванням поданої заяви про уточнення вимог скарги у повному обсязі. Представник стягувача Одеське обласне управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» Поплавська О.В. в судове засідання 23.11.2020 року не з`явилась, до суду надала пояснення, в яких заперечувала проти задоволення скарги. Приватний виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєв В.О. в судове засідання 23.11.2020 року не з`явився, 15.09.2020 року до суду надав відзив проти скарги і пояснення, в яких зазначив, що всі дії, вчинені державним виконавцем, в межах виконавчих проваджень в повній мірі відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та просив суд в задоволенні скарги відмовити у повному обсязі.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника скаржника, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення скарги, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на виконанні уприватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Віталія Олександровича знаходяться зведені виконавчі провадження, а саме:

виконавче провадження АСВП №61599335 з примусового виконання виконавчого листа з примусового виконання виконавчого листа №2-812/11 виданого 12.03.2018 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 1317521,73 гривень та основної винагороди приватного виконавця у розмірі 131752,17 гривень, витрат виконавчого провадження 469,00 грн.

виконавче провадження АСВП №62010690 з примусового виконання виконавчого листа №2-812/11 виданого 12.03.2018 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення судових витрат у розмірі 910,00 грн. та основної винагороди приватного виконавця у розмірі 91 грн, витрат виконавчого провадження 469,00 грн.

Матеріали виконавчого провадження містять інформацію, що загальна заборгованості за виконавчими провадженнями складає 1451212,9 гривень.

20.03.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Цинєвим Віталієм Олександровичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (АСВП № 61599335).

Копію постанови про відкриття провадження направлено скаржнику за адресою: АДРЕСА_1 ..

08.04.2020 рокуприватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Цинєвим Віталієм Олександровичем винесенопостанову про арешт коштів боржника (АСВП № 61599335).

Копію постанови про арешт коштів боржника направлено скаржнику за адресою: АДРЕСА_1 .

30.07.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Цинєвим Віталієм Олександровичем винесенопостанову про арешт коштів боржника (АСВП № 61599335).

Копію постанови про арешт коштів боржника направлено скаржнику за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб)це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави у суді; якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Пункт 3 частини 1 статті 4 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлює, що у виконавчому документі зазначається: повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.

Скаржник ОСОБА_1 переконана, що відкриття виконавчого провадження, оформлене постановою від 20 березня 2020 року, проведено виконавцем у порушення зазначених норм закону.

Скаржник ОСОБА_1 не зареєстрована та не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , куди направлялися всі процесуальні документи за виконавчим провадженням.

Скаржник разом з дитиною з 14 грудня 2017 року знімала квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , де проживали до 01 серпня 2020 року, що підтверджується наданим з боку скаржника в якості доказу у справі договором оренди зазначеної квартири.

А тому скаржник не була обізнана про відкриття виконавчого провадження. Приватним виконавцем в порушення норм чинного законодавства не було з`ясовано не тільки чи отримувала боржник виконавчі документи, а й направлено їх на адресу, за якою ОСОБА_1 ніколи не проживала.

Відповідно до абзацу 3 частини 5 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Скаржник дізналася про винесення оскаржуваних постанов 27 серпня 2020 року після звернення до банку з питання отримання зарплати та проведення після цього моніторингу даних державних реєстрів.

Згідно з ч. 1ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на день відкриття виконавчого провадження), встановлено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Аналіз зазначеної норми свідчить про те, що перед тим, як застосовувати засоби і способи примусу, виконавець повинен пересвідчитися, чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження, яка має бути направлена на зазначену у виконавчому документі адресу боржника та встановити факт отримання боржником копії цієї постанови. Отже, у разі з`ясування факту неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії.

Дана обставина, з неповідомлення ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження, позбавила її прав на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, оскарження рішення, дій або бездіяльності приватного виконавця, надання додаткових матеріалів, заявляти клопотання та реалізації інших прав, визначених чинним законодавством.

Крім вищезазначене, аналіз дій приватного виконавця Цинєва Віталія Олександровича при винесені постанови про арешт майна 08.04.2020 року, вказує на те, що зазначені дії були вчинені виконавцем з порушенням вимог ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» щодо черговості звернення стягнення на належне боржнику майно, якими передбачено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземних валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Проте дії щодо звернення стягнення на грошові кошти боржника було проведено ним 30.07.2020 року та станом на 08.04.2020 року приватним виконавцем Цинєвим Віталієм Олександровичем не вчинялося опис майна, який повинен передувати діям з накладання арешту на рухоме майно боржника.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Однак, в порушення процедури опис майна боржника виконавцем не проводився.

А тому оскаржувана постанова про арешт рухомого майна від 08.04.2020 року є неправомірною та винесеною з порушенням встановленого законом порядку стягнення.

Правовідносини у сфері примусового виконання судових рішень регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII(у чинній редакції).

Згідно із пунктом 1 частини 2статті 18 Закону1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до пункту 7 частини 2статті 18 Закону1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейська обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, розміщені на його рахунках і на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи (частина 2 статті 52 Закону1404-VIII).

Згідно із частиною 3статті 52 Закону1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до статті 56 Закон1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 1.07.1949 року № 95, ратифікованої Україною, визначено, що дана Конвенція застосовується до осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата, яка повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мір, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою і приватними виконавцями відповідно до вимог чинного законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків відноситься до обов`язку органів ДВС, приватних виконавців.

А тому накладення арешту на картковий рахунок скаржниці є неправомірним, оскільки на вказаний рахунок надходять кошти у вигляді заробітної плати.

Згідно з ч. 7 ст. 26 Закону 1404- VIII виключно у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

Приватний виконавець, приймаючи рішення про накладення арешту, в межах своєї компетенції повинен був з`ясувати, чи не є картковий рахунок боржниці рахунком із спеціальним режимом, кошти на якому не підлягають арешту, проте, не з`ясував цього, що потягнуло за собою винесення необґрунтованої постанови.

Рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати є рахунками із спеціальним режимом, на які не накладається арешт, а винесення приватним виконавцем Цинєвим Віталієм Олександровичем постанови від 30.07. 2020 року про накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_1 на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «УКРСИББАНК», МФО 351005 на умовах тарифного плану «ЗП START» згідно договору №3001 від 13.01.2020 року у виді заробітної плати, що надходять на її картковий рахунок є порушенням конституційних прав особи та унеможливлює своєчасне здійснення таких виплат.

Відповідно до частини 4 статті 59 Закону 1404-VIII підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Заробітна плата в розумінні поняття «власності» є майном, на захист якого в тому числі стає стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принципи, закріплені в статях 3 та 43 Конституції України, також знаходять своє вираження в положеннях статей 97 Кодексу законів про працю України, статтях 15, 22, 24 Закону України «Про працю».

Зазначені норми в сукупності свідчать про те, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю.

Накладення арешту на рахунок боржника, який призначений також і для виплати заробітної плати, унеможливлює своєчасне здійснення таких виплат, що невідворотно призводить до порушення конституційних прав особи.

Відповідно до пункту 2 статті 48 Закону забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання.

Тобто, рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати, є рахунком із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 червня 2019 року у справі № 916/73/19, від 10 жовтня 2019 року №916/1572/19, 17 січня 2020 року у справі № 340/1018/19.

За таких обставин, приватний виконавець мав вжити заходів для перевірки тієї обставини, чи не є картковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «УКРСИББАНК», МФО 351005 рахунком із спеціальним режимом, але цього не зробив.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Виходячи зі змісту ст. 6 Конвенції, право на виконання судового рішення, яке є складовою права на справедливий суд, підлягає судовому захисту в контексті гарантованих законом прав як стягувача, так і боржника по справі, які є рівними учасниками виниклих правовідносин щодо виконання судового рішення.

Згідно з вимогами ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Положеннями ч. 1ст. 448 ЦПК України встановлено, що скарга на бездіяльність державного виконавця подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

За приписами ч. 5 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Скаржник дізналася про виконавче провадження 27.08.2020 року, скаргу подано через канцелярію суду 31.08.2020 року, а тому причини пропуску на подання скарги є поважними і строк на оскарження підлягає поновленню.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги скаржника підлягають частковому задоволенню.

Щодо вимоги скаржника про зобов`язання приватного виконавцяскасувати арешт, накладений його постановою про арешт коштів боржника, то суд не вбачає підстав, виходячи з позиції, яка полягає у наступному.

Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р., під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Одночасно, судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення доводів процесуальних заяв інших учасників справи відповідно до норм закону, як таких, що не мають шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Керуючись ст. ст. 81, 258, 259, 260, 352-353, 447-448, 449-451 ЦПК України, ст. ст. 1, 3-4, 13, 18, 26, 28, 74-75 ЗУ «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Віталія Олександровича, зацікавлена особа: Одеське обласне управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання неправомірними та скасування постанов приватного виконавця задовольнити частково.

Визнати поважною причину пропуску строку на подання скарги та поновити строк на оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження (АСВП № 61599335) від 20.03.2020 року, що винесена приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Цинєвим Віталієм Олександровичем на підставі виконавчого листа №2-812/11 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 1317521,73 гривень виданого 12.03.2018 року Приморським районним судом м. Одеси, постанови про арешт рухомого майна від 08.04.2020 року, зареєстрований приватним виконавцем Цинєвим Віталієм Олександровичем в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 08.04.2020 року за №27659696, постанови про арешт коштів боржника (АСВП № 61599335) від 30.07.2020 року, що винесена приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Цинєвим Віталієм Олександровичем на підставі виконавчого листа №2-812/11 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 1317521,73 гривень виданого 12.03.2018 року Приморським районним судом м. Одеси.

Визнати неправомірною і скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження (АСВП № 61599335) від 20.03.2020 року, що винесена приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Цинєвим Віталієм Олександровичем на підставі виконавчого листа №2-812/11 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 1317521,73 гривень виданого 12.03.2018 року Приморським районним судом м. Одеси.

Визнати неправомірною і скасувати постанову про арешт рухомого майна від 08.04.2020 року, зареєстрований приватним виконавцем виконавчого округу Цинєвим Віталієм Олександровичем в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 08.04.2020 року за №27659696.

Визнати неправомірною і скасувати постанову про арешт коштів боржника від 30.07.2020 року (АСВП № 61599335), що винесена приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Цинєвим Віталієм Олександровичем на підставі виконавчого листа №2-812/11 про стягнення заборгованості за кредитним договором, виданого 12.03.2018 року Приморським районним судом м. Одеси за сумою звернення стягнення у розмірі 1451212,9 гривень в частині накладення арешту на грошові кошти, що надходять як заробітна плата на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «УКРСИББАНК», МФО 351005 на умовах тарифного плану «ЗП START» згідно договору №3001 від 13.01.2020 року.

В іншій частині вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі в 15 денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, а в разі її оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо вона не буде скасована.

Повний текст ухвали суду складено 30.11.2020 року.

Суддя Д.Ю. Донцов