ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

15 січня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/9305/19

Головуючий у першій інстанції - Логвіна Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/236/20

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді - Бобрової І.О.,

суддів - Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Чернігівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 18 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення батьківства, стягнення аліментів,

місце постановлення рішення судом першої інстанції - м.Чернігів,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції -27.11.2019,

У С Т А Н О В И В:

16.08.2019 ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнати відповідача батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнути з нього на утримання дитини аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та аліменти на своє утримання до досягнення дитиною трьох років в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів відповідача.

Позов мотивовано тим, що відповідач є батьком ОСОБА_3 , проте відмовився подати заяву до відділу РАГС про реєстрацію батьківства. Дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні, відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги не надає, у зв`язку з чим просила стягнути аліменти на дитину та своє утримання.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігові від 18 листопада 2019 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внесено зміни в актовий запис №1345 від 03.07.2018 про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складений Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області а саме: у графі «батько» дитини вказати « ОСОБА_2 », громадянин України. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.08.2019 та до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, починаючи з 16.08.2019. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 . 768,4 грн у відшкодування сплаченого судового збору. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 768,4 грн судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього аліментів на утримання ОСОБА_1 до досягнення дитиною трьох років та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові, або змінити розмір стягнутих аліментів з 1/4 до 1/10 частини його доходу, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права. Скаржник звертає увагу, що він з позивачем у зареєстрованому шлюбі не перебував, однією сім`єю як чоловік та жінка вони не проживали, спільного господарства, побуту та бюджету не мали. Суд, обґрунтувавши право позивачки на утримання від відповідача ст.84 СК України, не звернув уваги на положення ч. 4 ст.84 СК України, згідно із якою право на утримання має дружина, з якою проживає дитина, але за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу, проте обставини можливості відповідача надавати таку допомогу судом не з`ясовувались. Судом не було враховано утримання відповідачем старшого сина, який навчається на платній основі, та непрацездатної матері. Відповідач зазначає, що в справі відсутні докази про наявність у нього будь-яких доходів, матеріального активу, постійного заробітку, як джерел виплати аліментів на утримання дружини.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції від 18.11.2019 залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, вважаючи, що суд прийняв обґрунтоване, законне рішення. Позивачка не погоджується із твердженням відповідача про те, що він не має фінансової можливості сплачувати аліменти на її утримання, оскільки він є працездатним, інвалідності не має, в квитанціях про сплату коштів за навчання сина зазначений не відповідач. Крім того, за твердженням позивачки, відповідач володіє трьома транспортними засобами, які використовує для отримання доходу. Позивач зазначає, що в даний час вона не працює, інших доходів, крім виплат на дитину, не має, єдиним засобом існування є аліменти, які стягнуто судом.

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що скаржник ОСОБА_2 оскаржує рішення суду лише в частині стягнення з нього аліментів на утримання позивача, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, до досягнення дитиною трьох років.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (див. постанову Верховного Суду від 03.10.2018 у постанові №186/1743/15-ц).

Ухвалюючи рішення в частині заявлених позовних вимог про стягнення аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років, суд першої інстанції виходив з того, що дитина проживає з позивачем, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьох років, а відповідач, будучи батьком їх спільної дитини, зобов`язаний утримувати позивача. Суд дійшов висновку про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача.

Відповідно до ч. 2,5 ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду в оскарженій частині частково не відповідає.

Судом по справі встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі не перебували, однак мали близькі стосунки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 народила сина ОСОБА_3 .

У свідоцтві про народження ОСОБА_3 від 03.07.2018 серії НОМЕР_1 у графі «Батько» вказано « ОСОБА_4 ».

У судовому засіданні суду першої інстанції відповідач ОСОБА_2 визнав себе батьком дитини.

ОСОБА_1 здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку та, з її слів, отримує від держави соціальні виплати, іншого самостійного доходу не має.

Частиною другою статті 91 СК України встановлено, що жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої-четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Згідно з частинами другою, четвертою статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Розмір утримання, який гарантований ст.84 СК України, з урахуванням ст.48 Конституції України, має забезпечувати такий достаток, який би забезпечив покриття витрат поточних основоположних життєвих потреб жінки, з якою проживає дитина.

Правильним є висновок суду, що доведеність батьківства відповідача стосовно народженої від нього позивачем дитини породжує обов`язок останнього з її утримання, а також з утримання матері дитини, оскільки вона не має самостійного доходу та потребує матеріальної допомоги.

Посилання скаржника ОСОБА_2 на те, що відповідач не зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання позивача, оскільки він з нею не проживав однією сім`єю, є безґрунтовними, оскільки обов`язок відповідача утримувати позивача в даному випадку виник на підставі ч. 2 ст. 91 СК України.

Позивач в своєму позові, визначаючи розмір аліментів на своє утримання, посилалася на те, що вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і коштів, які вона утримує як щомісячну допомогу на дитину, не вистачає для нормального забезпечення умов проживання як дитини, так і її.

Колегія суддів враховує, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, а особливо на перших роках її життя, у зв`язку з чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного.

Разом з тим, розмір утримання залежить не лише від доходів, які отримує його платник та який він об`єктивно міг би сплачувати, а й від вимог розумності та необхідного достатку для матері дитини, розміром цього утримання і при умові, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Тобто, якщо платник утримання має значний дохід, це само по собі не вказує на його обов`язок сплачувати пропорційно значний розмір утримання.

Заявляючи до стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини всіх доходів відповідача, позивач жодним чином не обґрунтувала такий розмір з конкретизацією необхідних витрат на потреби, які природно необхідні саме їй.

Колегія суддів вважає за доцільне вказати на визначений законом обов`язок суду повно і всебічно з`ясувати всі обставини справи, здійснити справедливий та неупереджений розгляд справи з метою ефективного захисту порушених прав осіб.

В той же час, суд першої інстанції, визначаючи розмір аліментів на утримання позивачки в розмірі 1/4 частини всіх доходів відповідача, жодним чином не обґрунтував таке рішення, не надавав жодної оцінки запереченням відповідача щодо такого розміру із посиланням на його матеріальний стан, наявність у нього інших утриманців.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1 не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, які можуть бути підставою для стягнення з відповідача аліментів на її утримання саме у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача. Клопотання про витребування судом даних про доходи відповідача, його матеріального стану не заявляла. Дані про наявність у відповідача рухомого чи нерухомого майна матеріали справи не містять.

Із доданих до апеляційної скарги документів, які відповідач намагався приєднати до справи в суді першої інстанції, встановлено, що відповідач ОСОБА_2 має ще одну дитину, повнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3, який наразі продовжує навчання, та потребує у зв`язку з цим допомоги від батька. Крім того, мати відповідача ОСОБА_7 є непрацездатною особою, пенсіонеркою, в шлюбі не перебуває, отримує мінімальну пенсію, тобто також потребує допомоги від відповідача як сина.

Колегія суддів, зважаючи на викладені обставини, враховуючи майновий стан відповідача, наявність у нього інших утриманців, вважає, що розмір аліментів на утримання позивачки слід визначити в розмірі 1/6 частини всіх видів доходів відповідача щомісячно.

В той же час, судом вірно встановлено, як право позивачки на одержання матеріальної допомоги від чоловіка, так і вірно визначений період сплати такої допомоги з 16.08.2019 і до досягнення дитиною трьох років, як це передбачено ст.79 СК України.

Вказане дає суду апеляційної інстанції підстави для зміни рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів, зменшивши їх з 1/4 до 1/6 частини всіх видів доходів відповідача.

Доводи скаржника щодо скасування рішення в цій частині в цілому є суперечливими. Стверджуючи про відсутність в нього будь-яких доходів, відповідач надає на 6 аркушах платіжні документи (фіскальні чеки та квитанції), вказуючи в апеляційній скарзі про понесені ним значні витрати на оплату навчання понолітнього сина, проживання його в гуртожитку тощо. Доказів на підтвердження майнового стану відповідача матеріали справи не містять, що спростовує заперечння ОСОБА_2 щодо неналежне дослідження судом його матеріального становища. В силу ст.81 ЦПК України, тягар доказування покладений на сторони.

В іншій частині рішення суду не переглядається.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381- 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 18 листопада 2019 року змінити в частині позову про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_1 , зменшивши розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання останньої з 1/4 до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О.Боброва

Н.В.Висоцька

О.Є.Мамонова

Повний текст постанови складений 15.01.2020 .