ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 січня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/3382/18

Головуючий у першій інстанції - Циганко М. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/133/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої-судді Шитченко Н.В.,

суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

із секретарем Зіньковець О.О.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права на спадкування,

місце ухвалення судового рішення - м. Прилуки,

час проголошення рішення суду - 16 год. 38 хв.

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у якому просила надати їй, як спадкоємцю другої черги за законом, право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом після смерті брата, ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заявлені вимоги мотивувала тим, що є рідною сестрою померлого ОСОБА_4 і спадкоємцем другої черги за законом. За свого життя брат був одружений на ОСОБА_2 , від цього шлюбу мав сина ОСОБА_3 та від першого шлюбу - сина ОСОБА_4 . Незважаючи на наявність у померлого родини, вона особисто протягом тривалого часу опікувалась братом, матеріально забезпечувала його та надавала йому фізичну допомогу, оскільки через тяжку хворобу він перебував у безпорадному стані.

Зазначала, що відповідно до положень ч. 2 ст. 1259 ЦК України має право на одержання права на спадкування разом із відповідачами - спадкоємцями першої черги за законом, проте останні не бажають добровільно змінити черговість одержання права на спадкування, допустивши її разом з ними до прийняття спадщини після смерті брата.

Рішенням від 29 жовтня 2019 року Прилуцький міськрайонний суд позовні вимоги задовольнив у повному обсязі. Надав ОСОБА_1 , спадкоємцю другої черги за законом право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом після смерті брата, ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вирішив питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин положення ст. 1259 ЦК України та дав неправильне тлумачення правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 18 липня 2018 року у справі № 713/1528/16-ц.

Скаржник зазначає, що районний суд, не врахувавши роз`яснень п. 6 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, безпідставно дійшов висновку, що спадкодавець через свою алкогольну залежність перебував у безпорадному стані.

Указує, що не відповідає фактичним обставинам справи й висновок суду про те, що позивач опікувалася померлим та матеріального його забезпечувала, оскільки він повністю спростовується поясненнями сторін, свідків та письмовими доказами. Звертає увагу на ті обставини, що спадкодавець все своє зріле життя зловживав спиртними напоями, з січня 2017 року проживав окремо, але постійно навідував свою сім`ю. Фактично до дня своє смерті був фізично активним, виконував фізичну працю (копав город, виносив гілки), сам забезпечував умови свого проживання (самостійно харчувався, одягався, виконував гігієнічні процедури, ходив до магазину та аптеки).

Наголошує на тому, що факт матеріального забезпечення позивачем свого брата спростовується випискою з банку про рух коштів, з якої вбачається, що останній особисто отримував пенсію, розраховувався своєю карткою в різних магазинах за продукти, постійно користувався коштами з кредитної картки, борг по якій погашала ОСОБА_1 після смерті брата.

Стверджує, що у 2017 році ОСОБА_5 лише один раз перебував у лікарні з діагнозом «алкогольне сп`яніння», а у 2018 році - взагалі не звертався до медичних закладів, що свідчить про те, що померлий практично завжди сам без сторонньої допомоги виходив із стану сп`яніння, та спростовує посилання позивача про перебування брата у безпорадному стані та потреби у сторонній допомозі.

У наданому відзиві позивач, вважаючи судове рішення законним, а доводи апеляційної скарги - необґрунтованими, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Доводи відзиву зводяться до того, що відповідач ОСОБА_2 приховує від суду дійсні обставини справи.

ОСОБА_1 зазначає, що через погіршення сімейних стосунків із дружиною брат почав зловживати спиртними напоями, проте ОСОБА_2 байдуже відносилась до чоловіка та його хвороби, у зв`язку з чим вона почала особисто займатись лікуванням брата. Спочатку вони звертались до знахарів та цілителів, потім - до спеціалізованих медичних установ, де брат проходив курси медикаментозного та психотерапевтичного лікування, які давали позитивні результати, проте через негативне відношення до нього з боку дружини та після чергових скандалів із останньою брат відновлював зловживання спиртним.

Указує, що лікування ОСОБА_5 проводилось як у медичних закладах, так і за його місцем проживанням та місцем проживання матері, де брат тимчасово проживав, що підтверджується медичними документами, дослідженими судом першої інстанції.

Стверджує, що відповідачка, будучи обізнаною про тяжку форму хвороби свого чоловіка, у січні 2017 року переїхала проживати до своїх батьків та не брала жодної участі в житті померлого, не надавала ні моральної, ні матеріальної допомоги. З показів свідка ОСОБА_6 , сусідки брата, вбачається, що ОСОБА_2 фактично відмовлялась від надання такої допомоги, хоча у своїй апеляційній скарзі визнає факт необхідності надання сторонньої допомоги спадкодавцю, але не повідомляє, хто саме таку допомогу надавав.

Наполягає на тому, що саме вона за особисті кошти купувала брату необхідні речі домашнього вжитку, продукти харчування та ліки, несла всі витрати на його лікування, готувала їсти, прибирала у квартирі, вела облік комунальних послуг та виконувала інші необхідні дії для того, щоб брат відчував себе потрібним та продовжував боротися зі своєю хворобою.

Відзив також містить посилання про те, що єдиним доходом у спадкодавця була пенсія, яку він витрачав на алкогольні напої. У своїх заявах до поліції відповідачка повідомляла, що її чоловік пив до тих пір, поки вистачало пенсії, тобто ОСОБА_2 визнає обставини використання померлим пенсії, як єдиного доходу, на придбання алкоголю, проте не повідомляє, за які кошти спадкодавець у такому разі жив, сплачував комунальні послуги, лікувався, харчувався та одягався.

Наголошує на тому, що вживання алкоголю для брата було тяжкою хворобою, яка перебувала в прямому причинному зв`язку з його безпорадним станом та потребувала постійного лікування, догляду та підтримки від близьких та рідних людей.

Іншими учасниками справи відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач протягом тривалого часу опікувалася рідним братом ОСОБА_5 , матеріально забезпечувала його, прибирала у приміщенні, готувала їжу; при цьому спадкодавець перебував у безпорадному стані через тяжку хворобу, а саме, страждаючи на алкогольну залежність, мав психічні та поведінкові розлади, з приводу чого перебував на обліку в медичних закладах, систематично в тяжкому стані в супроводі сестри доставлявся до спеціалізованих закладів за допомогою, неодноразово перебував у реанімаційному відділені з приводу зловживання алкоголем, тобто постійно потребував сторонньої допомоги з приводу своєї хвороби, яку і надавала його рідна сестра, і відсутність такої допомоги могло б призвести до фатальних наслідків.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 1964 року - ОСОБА_7 , які є рідними братом та сестрою, що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження (а.с. 10, 11).

26 вересня 1987 року був укладений шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , у зв`язку з чим позивач взяла прізвище чоловіка « ОСОБА_9 » (а.с. 11).

ОСОБА_5 мав двох синів: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 54, 89).

23 січня 2001 року ОСОБА_5 та ОСОБА_12 зареєстрували шлюб, про що відділом РАГС Прилуцького МУЮ був зроблений актовий запис № 18 (а.с. 88). Після реєстрації шлюбу дружина взяла прізвище чоловіка « ОСОБА_13 ».

Відповідно до договору дарування квартири від 25 квітня 1997 року ОСОБА_5 мав у приватній власності однокімнатну квартиру загальною площею 28,5 кв.м, яка розташована по АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Згідно з довідкою Прилуцької центральної міської лікарні від 16 серпня 2018 року за свого життя ОСОБА_5 вісім разів знаходився на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні з діагнозом «Алкогольне сп`яніння», а саме: у 2015 році - 28 лютого, 16 червня, з 19 по 22 червня, 19 липня, з 21 по 22 жовтня; у 2016 році - з 27 по 28 лютого та з 21 по 22 квітня; та 03 листопада 2017 року (а.с. 18).

У період з 21 липня по 13 серпня 2015 року та з 27 липня по 11 серпня 2017 року ОСОБА_5 лікувався у КЛПЗ «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» з діагнозом «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Стан відміни неускладнений» (F-10.30), що підтверджується довідкою даного закладу від 15 серпня 2018 року (а.с. 21).

За довідкою ОКЛПЗ «Прилуцький наркологічний диспансер» від 22 серпня 2018 року ОСОБА_5 знаходився на диспансерному обліку у лікаря-нарколога з 12 червня 2015 року з діагнозом «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності». Був знятий з обліку в зв`язку зі смертю. 16 червня 2015 року був доставлений КШД в приймальне відділення Прилуцької ЦМЛ в алкогольному сп`янінні; 19 червня 2015 року на прийом до лікаря-нарколога доставлений рідною сестрою ОСОБА_14 «в запої більше двох неділь», госпіталізований в реанімаційне відділення Прилуцької ЦМЛ; 22 червня 2015 року на прийомі разом з сестрою після виписки з реанімаційного відділення Прилуцької ЦМЛ, призначено амбулаторний курс лікування від алкогольної залежності; 20 липня 2015 року на прийомі сестрі ОСОБА_14 дано направлення хворому на стаціонарне лікування в Чернігівську ПНЛ (с. Халявин); 25 липня 2017 року на прийомі ОСОБА_15 дано направлення хворому на стаціонарне лікування в Чернігівську ПНЛ (с. Халявин); 03 листопада 2017 року доставлений в приймальне відділення Прилуцької ЦМЛ, лікарем-наркологом призначено лікування (а.с. 15).

Довідка Прилуцького міського центру первинної медико-санітарної допомоги від 27 серпня 2018 року свідчить про те, що у 2017 році ОСОБА_16 чотири рази звертався до центру за амбулаторною допомогою, зокрема: з 21 по 24 лютого 2017 року - амбулаторне лікування в умовах денного стаціонару з діагнозом «ІХС кардіосклероз атеросклеротичний. Хронічний панкреатит, стадія загострення»; з 17 по 21 липня 2017 року амбулаторне лікування в умовах денного стаціонару з діагнозом «Хронічний панкреатит, стадія загострення. ІХС кардіосклероз атеросклеротичний»; з 12 по 14 вересня 2017 року амбулаторне лікування в умовах денного стаціонару з діагнозом «Хронічний панкреатит, стадія загострення. ІХС кардіосклероз атеросклеротичний»; з 06 по 10 листопада 2017 року амбулаторне лікування в умовах денного стаціонару з діагнозом «Хронічний панкреатит, стадія загострення. ІХС кардіосклероз атеросклеротичний». Виписки з амбулаторної карти видані сестрі ОСОБА_1 (а.с. 22-26).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Прилуцьким МРВ ДРАЦС ГТУЮ у Чернігівській області, актовий запис № 312 (а.с. 9).

З копій накладних № 19 від 24 квітня 2018 року та № 3 від 25 квітня 2018 року вбачається, що поховання ОСОБА_5 та поминальний обід здійснила ОСОБА_1 за власні кошти (а.с. 30-31).

За змістом довідки приватного нотаріуса Прилуцького міського нотаріального округу Колодуб С.М. від 02 жовтня 2018 року після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 була заведена спадкова справа № 30-2018, спадщину прийняли спадкоємці ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с. 35).

З матеріалів даної спадкової справи вбачається, що в травні 2018 року із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 звернулись: його син ОСОБА_4 (заява від 08 травня 2018 року), рідна сестра ОСОБА_1 (заява від 11 травня 2018 року), син ОСОБА_3 та дружина ОСОБА_2 (заяви від 14 травня 2018 року). Свідоцтва про право на спадщину за законом не видані (а.с. 49-68).

Звернувшись до суду з вимогою про визнання права на спадкування, ОСОБА_1 указувала на те, що відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України має право на одержання права на спадкування разом із відповідачами - спадкоємцями першої черги за законом, посилаючись на те, що вона особисто протягом тривалого часу опікувалась братом, матеріально забезпечувала його та надавала йому фізичну та моральну допомогу, оскільки через тяжку хворобу він перебував у безпорадному стані.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

У відповідності до приписів ст.ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1262 ЦК України).

За приписами ст. 1259 ЦК України черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Верховний Суд у своїй постанові від 18 липня 2018 року у справі № 713/1528/16-ц роз`яснив, що підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

У п. 6 постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Проаналізувавши у повній мірі вищенаведені норми та вивчивши матеріали справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення вимоги ОСОБА_1 про визнання права на спадкування, оскільки наявними у справі письмовими доказами та показами свідків повністю підтверджений той факт, що позивач протягом тривалого часу опікувалася рідним братом ОСОБА_5 , який внаслідок своєї хвороби постійно потребував сторонньої допомоги, матеріально забезпечувала його, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через тяжку хворобу був у безпорадному стані.

Матеріалами даної цивільної справи підтверджено наявність у померлого ОСОБА_5 тяжкої хвороби - хронічного алкоголізму, через яку померлий перебував на обліку у лікувальних закладах з діагнозом: «Психічні та поведінкову розлади внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності» та проходив періодичне лікування.

Вирішуючи питання про те, чи перебував ОСОБА_5 через свою хворобу у безпорадному стані, через що потребував сторонньої допомоги, суд виходить з наступного.

За визначенням медичної класифікації МКХ-10: Клас V. Розлади психіки та поведінки (F10-F19) Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин, алкоголізм (алкогольна хвороба) - прогредієнтне захворювання, що виникає в разі систематичного вживання спиртних напоїв і супроводжується психічною та фізичною залежністю від них. Спостерігаються порушення практично всіх органів і систем, відбуваються специфічні зміни особистості хворого, які супроводжуються алкогольними (металкогольними) психозами. Психічна залежність - постійне або таке, що виникає періодично, бажання вживати психоактивну речовину. На поведінковому рівні проявляється у неможливості контролювати вживання алкоголю чи наркотику. Фізична залежність - залежність від будь-якого хімічного агента (наркотику, алкоголю, тютюну), зумовлена тим, що він включається в обмін речовин у організмі людини.

Психічною залежністю є патологічний (хворобливий) потяг до уживання алкогольних напоїв. Часто виявляється "симптомом випередження". Утрата кількісного контролю - неможливість конролювати "дозу". Зміна толерантності. (Толерантність - це вияв адаптації, тобто звикання до ПАР, коли спостерігається усе менша реакція на чергове уведення такої ж самої її кількості (дози). Тому для досягнення попереднього психо-фізичного ефекту хворому через певний час необхідно підвищувати дозу). Амнестичні розлади (легкі, помірні, тяжкі). Зміна способу уживання алкогольних напоїв (епізодичне чи систематичне уживання, псевдозапої, істинні запої). Фізична залежність (абстинентний синдром, синдром похмілля). Утрата захисних рефлексів (блювотного). Соматичні зміни (зворотні і незворотні). Неврологічні зміни (зворотні і незворотні). Деградація особистості (порушення усіх психічних процесів, але у першу чергу - волі, почуттів та пам`яті). Соціальна дизадаптація (утрата соціального статусу хворого).

З медичних документів та пояснень допитаних судом першої інстанції свідків убачається, що померлий зловживав спиртним більше 5 років до дня смерті, вживав алкогольні напої систематично і за будь-якої можливості, втратив при цьому кількісний та якісний контроль, мав сформований абстинентний синдром, перебував у запоях, самостійно зупинитись у вживанні алкоголю не міг, через що потрапляв до лікувальних закладів у тяжкому стані, неодноразово ночував у під`їзді, голодував, у стані сп`яніння себе не контролював.

Наведене, на думку суду, свідчить про повну деградацію особистості ОСОБА_5 та його соціальну дизадаптацію через зловживання алкоголем, тобто перебування у безпорадному стані, через що останній потребував сторонньої допомоги. Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що померлий сам забезпечував умови свого проживання (харчувався, одягався, виконував гігієнічні процедури), оскільки вони спростовуються показами допитаних районним судом свідків, які були сусідами ОСОБА_5 , та пояснювали в суді, що після того, як від нього пішла дружина, прибирала у квартирі, привозила продукти харчування, допомагала по господарству та проводила його лікування сестра померлого ОСОБА_1 . З доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 вбачається, що під час спільного проживання з чоловіком вимушена була доводити його до дому, витирати, роздягати, перевдягати та прибирати за ним, тобто фактично визнає, що ОСОБА_5 потребував стороннього догляду через зловживання алкогольними напоями.

Сам по собі факт користування ОСОБА_5 пенсійною та кредитною картками не свідчить про те, що останній повністю себе забезпечував, оскільки з пояснень свідків та письмових звернень самої ОСОБА_2 до органів поліції (а.с. 234) вбачається, що усі кошти він витрачав на придбання спиртних напоїв, а картковий кредит за нього погасила позивач (а.с. 27).

Відповідач ОСОБА_2 не заперечувала, що з січня 2017 року переїхала до матері разом з сином і з чоловіком до смерті останнього не проживала. З її письмових пояснень, скерованих до органів поліції (а.с 237, 238), вбачається, що умови проживання з ОСОБА_5 були нестерпними через зловживання ним алкогольними напоями. Матеріали цивільної справи не містять даних про те, що дружина або сини ОСОБА_5 з січня 2017 року і до часу смерті у будь-який спосіб ним опікувались. З пояснень свідка ОСОБА_6 убачається, що остання також вважала, що ОСОБА_5 потребує сторонньої допомоги, через що зверталась до відповідачки телефоном, але ОСОБА_2 скерувала її з цього приводу до позивачки ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що померлий лише 8 разів на протязі 2015-2017 років перебував на лікуванні з діагнозом «алкогольне сп`яніння», а отже міг без сторонньої допомоги виходити з запою, спростовуються медичними довідками, відповідно до яких самостійно припинити вживати спиртні напої хворий не міг.

Таким чином суд першої інстанції правильно встановив, що є обґрунтованими доводи позову про здійснення ОСОБА_1 опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг: спілкування та поради; здійснення матеріального забезпечення: лікування та погашення кредиту; надання іншої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі; тривалий (більше року до дня смерті) час здійснення дій, наведених вище; безпорадний стан спадкодавця, під час якого ОСОБА_5 був неспроможний самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний тяжкою формою алкоголізму. Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

Ураховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його зміни відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 січня 2020 року.

Головуюча: Судді: