АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2020 року

м. Чернівці

Справа № 295/17765/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Перепелюк І.Б., Половінкіної Н.Ю.

секретар Ковальчук Н.О.

позивач ОСОБА_1

відповідач Державне підприємство «Сокирянське лісове господарство»

апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 28 жовтня 2019 року

головуючий в суді першої інстанції суддя Телешман О.В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом.

Позивач, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з відповідача на його користь 220 000 гривень в рахунок відшкодування завданої йому моральної та матеріальної шкоди, з яких: матеріальна шкода за незаконне притягнення до адміністративної відповідальності становить 50 000гривень, моральна шкода за незаконне притягнення до адміністративної відповідальності становить 150 000 гривень, моральна шкода за поширення недостовірної інформації становить 20 000 гривень.

Позов ОСОБА_1 мотивований тим, що 01 липня 2016 року він попросив двох односельчан про те, щоб вони заготовили дрова на зиму для його матері, яка була інвалідом І групи. Дані чоловіки неподалік села Бурдюг Кельменецького району заготовляли для нього сухі гілки. Під час вказаних дій їх виявив лісник ОСОБА_2 , який викликав працівників Сокирянського лісового господарства.

Позивача безпідставно звинуватили в незаконній порубці лісу, незаконно притягнули до адміністративної відповідальності та наклали на нього адміністративне стягнення у вигляді 85 гривень штрафу.

Його також було безпідставно звинувачено у спричиненні шкоди державі на суму 7 331 гривень.

На нього склали протокол про адміністративне правопорушення і повідомили, що справу буде розглянуто наступного дня о 10 годині в Бурдюзькій сільській раді. Наступного дня він з`явився в сільську раду, але працівників лісгоспу у вказаний час не було.

Про наявність постанови про накладення адміністративного стягнення він дізнався у Богунській державній виконавчій службі Житомирської області по місцю свого постійного проживання.

Внаслідок несправедливого та незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності він зазнав душевних страждань та стан його здоров`я погіршився, через що він був вимушений проходити численні медичні обстеження та проходити відповідні курси лікування.

Також представник відповідача у відзиві на апеляційну скаргу від 07 червня 2019 року вказали, що він є психічно хворою людиною, чим принизили його честь та гідність.

Вказує, що він не страждає психічними розладами, тому такі висловлювання є порушенням його прав.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 28 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства «Сокирянське лісове господарство» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 500 гривень.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства «Сокирянське лісове господарство» про відшкодування матеріальної шкоди відмовлено.

Рішення суду в частині часткового задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди мотивоване тим, що внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності та поширення у відзиві, адресованому суду, фактичних даних, які не є оціночними судженнями, зокрема, що позивач є «психічно неврівноваженою та хворою людиною», позивачу ОСОБА_1 була спричинена моральна шкода, яку суд визначив у сумі 1 500 гривень.

Рішення суду в частині відмови у стягненні матеріальної шкоди мотивоване тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів про те, що наявні в нього захворювання виникли саме внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності та поширення про нього посадовою особою відповідача неправдивої інформації.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди змінити та ухвалити нове судове рішення, яким позов в цій частині задовольнити в повному обсязі. Також просить рішення суду в частині відмови у стягненні матеріальної шкоди скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов в цій частини задовольнити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про відхилення доводів та доказів, наданих позивачем, на підтвердження його неодноразового перебування на стаціонарному лікуванні.

Також необґрунтовано суд не взяв до уваги і висновок психолога.

Суд не витребував з іншого суду матеріали справи №2958/13440/16, в якій встановлено, що протиправні дії відповідача, погрози фізичної розправи з позивачем мали місце з мотивів помсти відповідачем внаслідок неприязних відносин позивача з лісником ОСОБА_2 .

Вчинене щодо позивача беззаконня, переживання та страждання змусили його неодноразово звертатися за медичною, зокрема і за психологічною допомогою, що підтверджується належними документами, які містяться в матеріалах справи.

Крім того, була принижена його честь і гідність, престиж та ділова репутація. У зв`язку із погрозами та брехнею відповідача були порушені нормальні життєві зв`язки позивача, він не мав змоги продовжувати спілкування з односельчани, родичами, колегами та друзями через неможливість приїхати до них із міста Житомира у звязку із погіршенням стану його здоров`я та психологічного стану.

Узагальнені доводи та заперечень інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу Державне підприємство «Сокирянське лісове господарство» просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 28 жовтня 2019 року скасувати повністю та закрити провадження у справі.

Вказує, що рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 06 лютого 2018 року було лише скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення, проте дії посадової особи державної лісової охорони незаконними визнані не були.

Постановою Верховного суду від 11 грудня 2019 року у справі №717/1765/16-ц було підтверджено законність дій посадових осіб державної лісової охорони та факт завдання ОСОБА_1 шкоди лісу внаслідок незаконної порубки дерев.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Встановлено, що 02 липня 2016 року в.о. інженера охорони та захисту лісу державного підприємства «Сокирянське лісове господарство» ОСОБА_3 постановою №000034 наклав на позивача ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 85 гривень за вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 65 КУпАП, а саме за незаконну порубку, пошкодження та знищення лісових культур і молодняка. В постанові також зазначеною, що позивач ОСОБА_1 заподіяв лісовому господарству шкоду на суму 7 331 гривень 33 копійки.

Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 21 березня 2017 року позов Кельменецької місцевої прокуратури Чернівецької області в інтересах держави в особі Бурдюзької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної лісу задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 3 000 гривень в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної лісу (а.с.223-228 т.1).

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 30 травня 2017 року рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 21 березня 2017 року змінено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Бурдюзької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області 3 000 гривень в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної лісу (а.с. 229-230 т.1).

Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 06 лютого 2018 року у справі №295/13440/16-а скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення на позивача ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення №000034 від 02 липня 2016 року та закрито справу про адміністративне правопорушення (а.с.6).

07 червня 2019 року Державне підприємство «Сокирянське лісове господарство» подало до Чернівецького апеляційного суду відзив за №343на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Сокирянського районного суду Чернівецької області, в якому, крім іншого, зазначено, що «позивач ОСОБА_1 є психічно неврівноваженою та хворою людиною, яка потребує примусового лікування у спеціалізованих закладах здоров`я» (а.с.171 т.1).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 22 ЦК України передбачено відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Ухвалюючи рішення в частині стягнення з Державного підприємства «Сокирянське лісове господарство» на користь ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоди за незаконне притягнення до адміністративної відповідальності, суд першої інстанції не врахував наступного.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності , крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

До правових актів індивідуальної дії належать також рішення (постанови) про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності, які прийняті суб`єктами владних повноважень (крім суду).

Відповідно до припису пункту 1 частини 1 статті 20 КАС України, який кореспондується з положеннями пункту 3 частини 1 статті 288 КУпАП, оскарження рішень (постанов) суб`єктів владних повноважень у справах про адміністративні правопорушення здійснюється шляхом подання адміністративного позову до місцевого загального суду як адміністративного суду.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 КАС України).

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 19 грудня 2019 року у справі №686/13619/17.

Відповідно до вимог статті 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у статтях 222 - 244-21 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи цих органів.

Статтею 241 КУпАП передбачено, що справу про адміністративні правопорушення, передбачену статтею 65 розглядає Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.

Від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівник центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, його заступники, головні лісничі, старші інженери та інженери, командири авіаланок, старші льотчики-спостерігачі та льотчики-спостерігачі баз авіаційної охорони лісів, лісничі, помічники лісничих, майстри лісу.

Згідно пункту 1 Положення «Про Державне агентство лісових ресурсів України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2014 року, № 521 державне агентство лісових ресурсів України (Держлісагентство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра енергетики та захисту довкілля і який реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства.

Згідно підпункту 25 пункту 4 вказаного положення Держлісагентство відповідно до покладених на нього завдань у межах повноважень, передбачених законом, розглядає справи про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Пунктом 15 вказаного Положення Держлісагентство є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства.

З матеріалів справи вбачається, що накладаючи на ОСОБА_1 стягнення на підставі статті 65 КУпАП, в.о. інженера охорони та захисту лісу державного підприємства «Сокирянське лісове господарство» ОСОБА_3 діяв від імені держави, здійснюючи надані йому владні управлінські функції.

До такого висновку дійшов і адміністративний суд в своєму рішенні від 06 лютого 2018 року, розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Сокирянське лісове господарство» про скасування постанови про адміністративне стягнення в порядку КАС України.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до частини 1 стаття 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно пункту 4 статті 58 ЦПК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника.

У пунктах 5.4, 6.9 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків.

Виходячи з вищенаведеного, апеляційний суд дійшов висновку про те, що Державне підприємство «Сокирянське лісове господарство» не є належним відповідачем у справі за позовними вимогами про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної в результаті незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки накладаючи адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, яке передбачене статтею 65 КУпАП, виконуючий обов`язки інженера охорони та захисту лісу ДП «Сокирянське лісове господарство» діяв від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, тобто Державного агентства лісових ресурсів України.

З огляду на вказане відповідачем у вказаних правовідносин має бути держава в особі її органу, а саме Державного агентства лісових ресурсів України.

Крім того, відповідно до статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган, державне підприємство, установа, організація, юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 3 зазначеного закону виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 215 від 15 квітня 2015 року, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Згідно зі статтею 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Відповідно до частини 1 статті 43 Бюджетного кодексу України Державна казначейська служба України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Аналіз зазначених вище норм чинного законодавства свідчить про те, що управління наявними коштами Державного бюджету України, зокрема безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду, входить до компетенції Державного казначейства України.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина 2 статті 2 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Отже, при розгляді справ за позовами про відшкодування шкоди, заподіяної діями (бездіяльністю) органів державної влади, судам слід враховувати, що співвідповідачами у таких справах є відповідні органи Державної казначейської служби України, до компетенції яких належить казначейське обслуговування бюджетних коштів. До того ж, не вимагається наявність порушення вказаними органами прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 липня 2018 року у справі № 907/769/17 та в постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 640/20486/16-ц.

Відповідно до частин 1, 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно пунтку 2, 4 статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, а також зміст позовних вимог.

Частиною 2 статті 48 ЦПК України визначено, що позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Згідно частини 2 статті 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

З матеріалів справи вбачається, що позивач у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляв.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Такий висновок узгоджується з правовою позицію, яку Велика Палата Верховного Суду виклала у своїй постанові від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц та Верховний Суд виклав у своїй постанові від 25 квітня 2019 року у справі № 583/3361/17.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції розглянув справу без залучення до участі у справі органів Державної казначейської служби України та Державного агентства лісових ресурсів України в якості відповідачів.

На стадії апеляційного розгляду апеляційний суд позбавлений права залучати осіб до участі у розгляді справи і не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування судового рішення.

Враховуючи наведене вище, в позові ОСОБА_1 в частині стягнення з Державного підприємства «Сокирянське лісове господарство» на його користь матеріальної та моральної шкоди за незаконне притягнення до адміністративної відповідальності слід відмовити з підстав, які зазначені вище.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди за поширення щодо ОСОБА_1 недостовірної інформації.

Згідно статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (частини 1, 2 та 4 статті 32 Конституції України).

Враховуючи наведене, беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 28 серпня 2019 року у справі № 592/5496/16-ц.

Згідно з частиною 1 статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до частини 1 статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред`явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом (абзац 3 пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

Згідно 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно з частиною 3 статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Відповідно до статті 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Встановивши, що поширена відповідачем у відзиві, адресованому суду, інформація про те, що «позивач ОСОБА_1 є психічно неврівноваженою та хворою людиною, яка потребує примусового лікування у спеціалізованих закладах здоров`я» є недостовірною, оскільки не підтверджена належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим порушуються особисті немайнові права на повагу до гідності, честі та ділової репутації позивача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову в цій частині, стягнувши з Державного підприємства «Сокирянське лісове господарство» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду.

Суд апеляційної інстанції вважає, що виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, визначений судом першої інстанції в резолютивній частині судового рішення розмір моральної шкоди в сумі 1 500 гривень відповідає характеру правопорушення, яке було вчинено представником ДП «Сокирянське лісове господарство» внаслідок поширення останнім недостовірної інформації щодо позивача.

Необгрунтованим є аргумент позивача зазначений в апеляційній скарзі про те, що загальний розмір завданих йому матеріальної та моральної шкоди становить 222 398 гривень 59 копійок, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 було заявлено позовні вимоги на суму 220 000 гривень, з яких: матеріальна шкода за незаконне притягнення до адміністративної відповідальності становить 50 000гривень, моральна шкода за незаконне притягнення до адміністративної відповідальності становить 150 000 гривень, моральна шкода за поширення недостовірної інформації становить 20 000 гривень.

Понесені позивачем витрати на пальне в розмірі 2 398 гривень 59 копійок у відповідності до положень статті 138 ЦПК України відносяться до судових витрат, пов`язаних з переїздом до іншого населеного пункту, питання щодо стягнення яких вирішується судом після розгляду справи по суті позовних вимог.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції постановив ухвалу в частині стягнення з Державного підприємства «Сокирянське лісове господарство» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди за незаконне притягнення до адміністративної відповідальності з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення в цій частині слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову позову в цій частині.

Рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 28 жовтня 2019 року в частині стягнення моральної шкоди за поширення щодо ОСОБА_1 недостовірної інформації та відмови в стягненні з Державного підприємства «Сокирянське лісове господарство» на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди слід змінити у мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.

Щодо судових витрат

Відповідно до частин 1,2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач відповідно до пункту 10 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» не сплачував судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Вимоги позивача про відшкодування йому судових витрат, пов`язаних з переїздом до іншого населеного пункту у розмірі 2 398 гривень 59 копійок є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Під час розгляду справи позивач надав суду розрахунок понесениз ним витрат на пальне в розмірі 2 398 гривень 59 копійок, які він просив стягнути з відповідача.

На підтвердження вказаних витрат ОСОБА_1 надав фіскальні чеки від 14 жовтня 2019 року та від 19 жовтня 2019 року

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» визначено, що витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, її представникові, а також свідкам, спеціалістам, перекладачам та експертам не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження».

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не надав суду відповідних проїзних документів передбачених Інструкцією про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України №59 від 13 березня 1998 року, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 31 березня 1998 року за № 218/2658, що дало б можливість суду визначити відповідно до частини 3 статті 138 ЦПК України розмір компенсації за судовим рішенням витрат позивача, що пов`язані з явкою до суду.

Фіскальні чеки на придбання пального не є належним доказами, оскільки не є проїзними документами у розумінні законодавства, що можуть слугувати належними підставами для відшкодування відповідних витрат (зокрема, не є транспортними квитками, рахунками щодо проїзду автомобільним транспортом загального користування).

Отже, витрати, які позивач кваліфікує як витрати, пов`язані з його переїздом до іншого населеного пункту , не ґрунтуються на належних і допустимих доказах, що унеможливлює їх відшкодування в порядку, встановленому цивільним процесуальним законом.

Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постанові від 24 жовтня 2018 року у справі № 491/339/15-ц.

Керуючись статтями 368,374,376,381,382 ЦПКУкраїни, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 28 жовтня 2019 року в частині стягнення з Державного підприємства «Сокирянське лісове господарство» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди за незаконне притягнення до адміністративної відповідальності скасувати.

В задоволенні позову в цій частині відмовити.

Рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 28 жовтня 2019 року в частині стягнення моральної шкоди за поширення щодо ОСОБА_1 недостовірної інформації та відмови в стягненні з Державного підприємства «Сокирянське лісове господарство» на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди змінити у мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 13 січня 2020 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: І.В. Перепелюк

Н.Ю. Половінкіна