Справа № 383/1264/19
Номер провадження 2/383/55/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2020 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючої - судді Адаменко І.М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Оверченко Л.В.,

представника відповідача - адвоката Кондрашової І.Ю.,

третіх осіб - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Бобринець Кіровоградської області в залі судових засідань Бобринецького районного суду Кіровоградської області справу №383/1264/19 за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання договору недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обгрунтування позову позивач вказує, що з метою отримання банківських послуг відповідач підписала заяву № б/н від 04.10.2013 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Памяткою клієнта «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві. У зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 31.08.2019 року утворилась заборгованість у розмірі 60234,09 грн., що складається з наступного: 1863,01 грн.- заборгованість за кредитом; 53133,51 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом; 1893,09 грн.-заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2844,48 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також сплачений судовий збір.

21 грудня 2019 року від відповідача ОСОБА_3 до суду надійшла зустрічна позовна заява про визнання договору недійсним.

В обгрунтування зустрічного позову відповідач посилається на те, що договір №б/н від 04.10.2013 року укладений між ОСОБА_3 та Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» є недійсним, оскільки остання будучи неповнолітньою у віці 17 років, без згоди батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та без повідомлення батьків про свої дії, підписала 04.10.2013 року анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у відділенні ПриватБанку в м.Миколаїв та отримала кредит у розмірі 2000,00 грн.

В звязку з чим, вважає, що даний кредитний договір є недійсним з часу укладання оскільки вона будучи неповнеолітньою не мала повної цивільної дієздатності та укладання кредитного договору на підставі вищевикладеного, просить визнати недійним кредитний договір №б/н від 04 жовтня 2013 року з часу його підписання.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 22 жовтня 2019 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 06 грудня 2019 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 18 лютого 2020 року задоволено клопотання представника - адвоката Кондрашової І.Ю. та об`єднано зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 з первісним позовом АТК КБ «ПриватБанк» та здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження цивільної справи - до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12 березня 2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду клопотання, в якому позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розглядати справу без участі представника позивача (а.с.10 Том №1). У поданій на адресу суду відповіді на відзив на позовну заяву представник позивача вказав, що згідно виписки по картковому рахунку вбачається, що до 12.12.2013 року відповідач користувався лише власними коштами, а Банком відкрито рахунок з нульовим кредитним лімітом, що не суперечить чинному законодавству, адже особи віком від 14 до 18 років мають право самостійно укладати договори про відкриття банківських рахунків (а.с. 143-145 Том №1).

Відповідач - ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, що підтверджується поштовими конвертами від 17.12.2019 року (а.с. 129 Том №1), від 19.03.2020 року (а.с.212 Том №1), від 14.04.20202 року (а.с.225-226 Том №1), від 22.05.2020 року (а.с.233 Том №1), від 09.06.2020 року (а.с.237-238 Том №1), від 14.07.2020 року (а.с.4-5 Том №2) від 15.09.2020 року (а.с.22 Том №2), від 17.09.2020 року (а.с.24 Том №2), від 15.10.2020 року (а.с.30 Том №2) та розписками від 17.01.2020 року (а.с.136 Том №1), від 12.03.2020 року (а.с.204 Том №1), від 29.10.2020 року. Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому вона вказує, що даний договір є недійсним, оскільки кредитний договір був укладений з порушенням вимог закону, в звязку з тим, що на 04.10.2013 рік не мала повної цивільної дієздатності (а.с.118-119 Том №1).

Представник відповідача- адвокат Кондрашова І.Ю. в судовому засіданні повністю заперечила проти позовних вимог, просила відмовити в задоволені позову про стягнення заборгованостза кредитним догвором, зустрічні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, при цьому посилаючись на обставини, викладені у зустрічному позові.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала зустрічний позов та просила суд його задовольнити пояснюючи, що доводиться матір`ю відповідачці ОСОБА_3 та не знала про укладення її неповнолітньогю дочкою ОСОБА_3 кредитного договору з позивачем та відповідно ніякої згоди на його укладення не давала, дізналася про кредит доньки лише 15.12.2019 року, коли побачила судові документи. Зазначила, що відповідачка навчалася у Технолого-економічному коледжі Миколаївського національного аграрного університету на факультеті «Виробництво і переробка продукції рослинництва» на денній формі навчання та проживала у місті Миколаєві. Зареєстрована ОСОБА_3 в с.Веселівка Бобринецького району Кіровоградської області, але з часу навчання в селі не проживає. Донька не перебувала у шлюбі на час укладання кредитного договору. Також вказує, що не схвалювала цей договір кредитування та їй відомо, що ні її чоловік, ні орган опіки та піклування, ні адміністрація навчального закладу де навчається дочка також не схвалювати цього договору неповнолітньої (а.с.190-193 Том №1).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_1 в судовому засідання підтримав зустрічний позов та просив суд його задовільнити вказуючи, що доводиться батьком відповідачці ОСОБА_3 та надавши суду аналогічні ОСОБА_2 пояснення стверджуючи, що не надавав згодли на укладення неповнолітньою дочкою кредмтного договору та не схвалював його вподальшому. Прпо кредит дочки дізнався 15.12.2019 року з судових документів, тому порадив дочці звернутися до суду із зустрічним позовом. Також від ньогодо суду надійшло письмове пояснення щодо позову (а.с.194-197 Том №1).

Суд, заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши письмові докази в їх сукупності приходить до висновку, що в задоволенні позову про стягнення заборгованості слід відмовити, а зустрічні позовні вимоги про визнання недійсним кредитного договору з часу його підписання підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», та ОСОБА_3 від 04.10.2013 року укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання ОСОБА_3 анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 63 Том №1).

На підтвердження факту отримання кредиту ОСОБА_3 позивачем також надано виписку за договором №б/н станом на 30.07.2020 року (а.с.44-46 Том №2), довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с.57 Том №2), довідку про видані за договором картки клієнту (а.с.58 Том №2), розрахунок заборгованості за договором (а.с.61-62 Том №1), та з яких вбачається, що остання сума погашення боргу відповідачем була здійснена 25.08.2016 року.

Але, суд встановив, що надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Витяг з Умов і Правил надання банківських послуг не містять підпису відповідача про ознайомлення з ними (а.с. 64, 65-88 Том №1).

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Разом з тим, у Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 04.10.2013 року, підписаній сторонами, процентна ставка не зазначена, не зазначено проценти від суми неповернутого в строк кредиту, крім того, у заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 04.10.2013 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Також судом встановлено, що на час виникнення договірних зобов`язань ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була неповнолітньою та мала 17 років, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 видане 23 грудня 1995 року виконкомом Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, зроблено відповідний запис за №10 (а.с.170 Том №1).

Відповідно паспорту серії НОМЕР_2 виданого Бобринецьким РВ УМВС України в Кіровоградській області від 21.01.2012 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована по АДРЕСА_1 (а.с.171 Том №1).

Згідно студентського квитка серії МК № 09827181 виданого 01.09.2013 року ОСОБА_3 навчалася на 1 курсі Технолого-економічного коледжу Миколаївського національного аграрного університету на факультеті «Виробництво і переробка продукції рослинництва», денна форма навчання (а.с.180 Том №1).

З показань допитаної в судовому засідання в якості свідка ОСОБА_2 , встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 є її донькою та з 01 вересня 2013 року навчалася у Технолого-економічному коледжі Миколаївського національного аграрного університету на факультеті «Виробництво і переробка продукції рослинництва» на денній формі навчання й проживає у місті Миколаєві, хоча зареєстрована в с.Веселівка Бобринецького району Кіровоградської області, але з часу навчання в селі не проживає. Відповідачка не перебувала у шлюбі на час укладання кредитного договору, та на укладення якого ні свідок ні батько згоди не надавали та в подальшому не схвалювали договору.

Аналогічні показання надав у судовому засіданні допитаний в якості свідка батько відповідачки ОСОБА_1 ..

Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання (ч. 1 ст. 30 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 34 ЦК України повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття).

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Перелік правочинів на які має право фізична особа від чотирнадцяти років до вісімнадцяти років передбачено ст.ст.31, 32 ЦК України.

Згідно із ч. 2 ст. 32 ЦК України інші правочини, крім зазначених у ч. 1 цієї статті, вчиняються неповнолітньою за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників.

Так, на вчинення неповнолітньою особою правочину щодо отримання кредитних коштів повинна бути згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника, якої, як встановлено судом позивач перед укладанням правочину не отримував.

За правилами ч.1 ст.222 ЦК України, визначено, що правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника, може бути згодом схвалена ними у порядку встановленому ст.221 ЦК України, тобто якщо ці особи, дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні.

Відповідно до ч.2 ст.222 ЦК України визначено, що правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи.

З досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що зазначений кредитний договір був підписаний ОСОБА_3 до досягнення нею повноліття, тобто до набуття повної цивільної дієздатності та без згоди батьків.

Відповідно до ч. ч. 1-3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Безпідставними також є посилання банку на положення пункту 4 частини першої статті 32 ЦК України, яким передбачено укладання неповнолітньою особою договору банківського вкладу та розпорядження коштами, які знаходяться на вкладному рахунку, оскільки нормами цієї статті визначено неповну цивільну дієздатність осіб від 14 до 18 років, обсяг якої дає право цим особам розпоряджатися своїм заробітком, відкривати вкладні рахунки, накопичувати кошти, тобто вчиняти дії, які позитивно впливатимуть на розвиток фізичної особи та її самостійності, а не право на укладання кредитних договорів. При цьому, за наявності достатніх підстав суд за заявою батьків (усиновлювачів), піклувальника, органу опіки та піклування може обмежити право неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією чи іншими доходами або позбавити її цього права.

Аналогічну за змістом правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 23.09.2019 року по справі №323/3801/16-ц.

Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України «1. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язання виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором».

Відповідно до ч.1 ст.1066 ЦК України «1. За договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком».

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України «1. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлені договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти».

Відтак, кредитний договір не є договором банківського вкладу (рахунку). Для укладення кредитного договору, фізична особа повинна мати повну цивільну дієздатність, усвідомлювати наслідки вчинення такого правочину, а у разі відсутності повної цивільної дієздатності на час укладання договору, такий договір за вимогами ст.215 ЦК України може бути визнано недійсним.

Враховуючи, що сторонами 04 жовтня 2013 року було укладено кредитний договір б/н на час, коли ОСОБА_3 була неповнолітньою й не мала повної цивільної дієздатності та без згоди її батьків і без подальшого їх схвалення такого договору, тому на підставі ст.215 ЦК України вказаний кредитний договір підлягає визнанню недійсним з моменту укладення, а зустрічний позов відповідно підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладені обставин, та оскільки кредитний договір б/н від 04 жовтня 2013 року, укладений між АТКБ «Прмватбанк» з ОСОБА_3 є недійсним, тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог банку про стягнення із ОСОБА_3 заборгованості за цим кредитним договором в сумі 60234.09 грн., тому в задоволенні позову АТКБ «Прмватбанк» до ОСОБА_3 суд відмовляє в повному обсязі.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Згідно ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналогічну за змістом правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16.

Отже, з викладеного слідує, що до правової (правничої) допомоги належать, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру тощо.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У матеріалах вказаної справи міститься Витяг з Договору про надання правової допомоги без номера від 18.12.2019 року, укладений між адвокатом Кондрашовою І.Ю. на відповідачем ОСОБА_3 (а.с.124 Том №1).

Також, надано ордер серії КР № 94578 на надання правової допомоги адвокатом Кондрашовою Іриною Юріївною відповідачу ОСОБА_3 (а.с.123 Том №1).

Згідно Витягу з Договора про надання правової допомоги, адвокат Кондрашова І.Ю. на підставі звернення клієнта ОСОБА_3 надає повноваження адвокату Кондрашовій І.Ю. по наданню правової допомоги та здійсненню представництва її інтересів, які відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом.

Відповідно до Витягу з Договору оплата праці адвоката - гонорар визначається сторонами у десять тисяч гривень за час виконання представницьких повноважень при розгляді справи судом першої інстанції.

Крім того, від відповідача ОСОБА_3 було подано до суду клопотання від 03.04.2020 року про надання доказів оплати правничої допомоги, у якій остання у відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України заявила, що нею у даній справі понесені витрати на правничу допомогу згідно умов договору.

В детальному описі робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги зазначено, що входить до складу вартості винагороди за правову допомогу (а.с.218 Том №1, а.с. 68 Том№2).

Також, суду надана квитанція до касового ордеру № 273 від 21.12.2019 року про оплату відповідачем ОСОБА_3 витрати про надання правової допомоги в сумі 10 000,00 грн. адвокату Кондрашовій І.Ю..

Згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Оплата професійної правничої допомоги була передбачена Витягом з Договора без номера від 18.12.2019 року, і в розрахунку суми судових витрат зазначена у загальному розмірі 10000,00 грн.

Фактично суду надані докази про сплату позивачем послуг з правничої допомоги у розмірі 10000,00 грн.

Виходячи з принципу розумності та справедливості, враховуючи. Що позивачем не заперечена сума судових витрат відповідача та не заявлено клопотань про їх зменшення, суд приходить до висновку про доцільність стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в повному об`ємі в розмірі 10000,00 грн., так як вважає, що розмір заявлених позивачем витрат на правничу допомогу є співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на виконання відповідних робіт та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Таким чином, суд дійшов висновку, що необхідно стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 10000,00 грн. (десять тисяч гривень) понесених нею витрат на професійну правничу допомогу.

Також, відповідно до вимог ч.1 п.2 ст. 141 ЦПК України з позивача підлягає стягненню на користь відповідача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 768 грн. 40 коп.

Враховуючи, що позивачу АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, суд у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України залишає судові витрати понесені позивачем у вказаній вище справі у загальній сумі 1921,00 грн. за позивачем.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, ч.4 ст. 137, 141, 247, 258, 259, 263-265, ЦПК України, ст.ст. 29, 32, 34, 203, 215, 526, 530, 549, 610-612, 625, 1054, 1058, 1060 ЦК України, статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» суд, -

УХВАЛИВ:

Акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості - відмовити повністю.

Судовий збір сплачений позивачем АТ КБ «ПриватБанк» при зверненні до суду в сумі 1921,00 грн. залишити за позивачем АТ КБ «ПриватБанк».

Зустрічний позов ОСОБА_3 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про визнання договору недійсним - задовольнити повністю.

Визнати недійсним кредитний договір № б/н від 04 жовтня 2013 року укладений між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» з часу його підписання, тобто з 04 жовтня 2013 року.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 768,40 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 понесені нею витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Кропивницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.15 ч.1 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (Бобринецький районний суд Кіровоградської області).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», , місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, п.і. 01001.

Представник позивача: Гребенюк Олександр Сергійович, довіреність № 367-К-Н-О від 31.01.2019 року.

Відповідач: ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий Бобринецьким РВ УМВС України в Кіровоградській області від 17.05.1997 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_1 , паспорт серії НОМЕР_6 виданий Бобринецьким РВ УМВС України в Кіровоградській області від 08.04.1997 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Повне судове рішення складено 04.12.2020 року.

Суддя І. М. Адаменко