Номер провадження 2/754/6253/20
РІШЕННЯ

Іменем України

12 листопада 2020 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого - судді - Галась І.А.

при секретарі - Гергель В.А.

за участі : позивача - ОСОБА_1

представника позивача - Христофорова О.В.

представника відповідача - Дрюка О.М.

розглянувши позов ОСОБА_1 до Комунальної організації (заклад, установа) «Київський пансіонат ветеранів праці» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до Комунальної організації (заклад, установа) «Київський пансіонат ветеранів праці» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовано наступним.

Наказом № 85К від 05.03.2020 ОСОБА_1 було прийнято на посаду інженера з охорони праці Комунальної організації (закладу, установи) «Київський пансіонат ветеранів праці», з випробувальним терміном три місяці, що підтверджується копією Наказу Відповідача № 85К від 05.03.2020 та записом № 26 від 10.03.2020 у трудовій книжці Позивача. Наказом Відповідача № 294-к від 10.06.2020 Позивача звільнено з вказаної вище посади з посиланням на п. 2 ст. 36 Кодексу Законів про працю України (закінчення строку договору), що підтверджується копією зазначеного Наказу та записом №27 від 10.06.2020 у трудовій книжці Позивача. Позивач вважає звільнення безпідставним, таким що вчинено з грубим порушенням установленого законом порядку, що призвело до порушення гарантованого Конституцією України права Позивача на працю, яке підлягає захисту в судовому порядку на підставі ст. ст. 43, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 5-1, 235, 237 -1 Кодексу Законів про працю України шляхом скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди з огляду на подане нижче. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що: 1. У відповідності з положенням ст. 23 «Строки трудового договору» Кодексу Законів про працю України трудовий договір може бути (цитата): безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (кінець цитати). Тобто, законодавець чітко відокремлює безстроковий (такий, шо укладається на невизначений строк) трудовий договір від строкового трудового договору (п. 2 ст. 23 Кодексу Законів про працю України (КЗпП України). Строковий трудовий договір може бути укладено лише у випадку, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк. Позивач наголошує на тому, що займана ним посада, на яку його прийнято згідно Наказу Відповідача №85К від 05.03.2020, та виконувана ним робота за своїм характером та/або умовами виконання тощо не є такою, щодо якої є неможливим встановлення трудових відносин на невизначений строк; йому також невідомі законодавчі акти, які б передбачали чи встановлювали вимогу щодо укладення у даному випадку саме строкового трудового договору. Позивач заявляє та наголошує на тому, що він не погоджував з Відповідачем будь-яких строків трудового договору. Крім того, як зазначалося вище, відповідно до Наказу №85К від 05.03.2020 Позивача було прийнято на посаду інженера з охорони праці Відповідача з випробувальним терміном три місяці. У відповідності з приписом ст. 26 «Випробування при прийнятті на роботу» КЗпП України (цитата) при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу. В період випробування на працівників поширюється законодавство про працю. Випробування не встановлюється при прийнятті на роботу: осіб, які не досягли вісімнадцяти років; молодих робітників після закінчення професійних навчально- виховних закладів; молодих спеціалістів після закінчення вищих навчальних закладів; осіб, звільнених у запас з військової чи альтернативної (невійськової) служби; осіб з інвалідністю, направлених на роботу відповідно до рекомендації медико-соціальної експертизи; осіб, обраних на посаду; переможців конкурсного відбору на заміщення вакантної посади; осіб, які пройшли стажування при прийнятті на роботу з відривом від основної роботи; вагітних жінок; одиноких матерів, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; осіб, з якими укладається строковий трудовий договір строком до 12 місяців; осіб на тимчасові та сезонні роботи; внутрішньо переміщених осіб. Випробування не встановлюється також при прийнятті на роботу в іншу місцевість і при переведенні на роботу на інше підприємство, в установу, організацію, а також в інших випадках, якщо це передбачено законодавством (кінець цитати). Таким чином, укладення строкового трудового договору строком до 12 місяців (що вбачається з формулювання Відповідачем підстави звільнення Позивача) виключає можливість встановлення випробування в силу наведеної вище норми Кодексу Законів про працю України, і навпаки, прийняття Позивача на роботу з випробувальним терміном спростовує будь-які розумні доводи щодо укладення Позивачем і Відповідачем саме строкового трудового договору. Слід зазначити, що у відповідності з положенням ст. 28 «Результати випробування при прийнятті на роботу» Кодексу Законів про працю України (цитата) коли строк випробування закінчився, а працівник продовжує працювати, то він вважається таким, що витримав випробування, і наступне розірвання трудового договору допускається лише на загальних підставах. У разі встановлення власником або уповноваженим ним органом невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі він має право протягом строку випробування звільнити такого працівника, письмово попередивши його про це за три дні. Розірвання трудового договору з цих підстав може бути оскаржене працівником в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів у питаннях звільнення (кінець цитати). Позивач заявляє та наголошує на тому, що за час перебування у трудових відносинах з Відповідачем його невідповідність займаній посаді, на яку його було прийнято, ані власником, ані уповноваженим власником органом не встановлювалася, жодних письмових попереджень щодо звільнення з цих підстав протягом строку випробування він не отримував. Крім того, станом на день звільнення строк випробування Позивача закінчився, що в силу наведеного вище положення ст. 28 КЗпП України виключає можливість його звільнення із зазначеної підстави. З огляду на вказане, між Позивачем та Відповідачем було укладено трудовий договір на невизначений строк (п. 1 ст. 23 КЗпП України), розірвання якого станом на 10.06.2020 (день звільнення Позивача) допускалося лише на загальних підставах в силу ч. 2 ст. 28 КЗпП України. Таким чином, позивач зазначає, що оформлене Наказом Відповідача № 294-к від 10.06.2020 звільнення позивача на підставі п. 2 ст. 36 Кодексу Законів про працю України прямо суперечить наведеним вище положенням чинного законодавства України про працю. У свою чергу, згідно з приписом ст. 235 «Поновлення на роботі, зміна формулювання причин звільнення, оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи» Кодексу Законів про працю України (цитата) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір... При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу... Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню (кінець цитати). З огляду на зазначене, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу з урахуванням кількості робочих днів (50) за вказаний строк та кількості днів вимушеного прогулу (71) станом на 20.08.2020 складає 9 608, 29 / 50 х 71 = 13 643, 78 грн. Позивач стверджує, що своїми незаконними діями щодо звільнення з займаної посади Відповідач завдав йому моральної шкоди. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Позивач наголошує на тому, що він є літньою людиною з третьою групою інвалідності. Внаслідок стресових факторів, викликаних незаконними діями Відповідача, після незаконного звільнення Позивач зазнав нервового зриву, що сприяв порушенню обміну речовин та виникнення 4 (чотирьох) гриж міжхребтових дисків (протрузій), що було виявлено після проведення магнітно-резонансної томографії, загострення ретробульбальної флегмони правого ока, що мало своїм вираженням у періодичному гострому болю у правій орбіті ока, правій скроньовій частці та лобній частці, що може мати наслідком незворотні зміни у корі головного мозку. Крім того, після незаконного звільнення Позивач зазнав загострення нирково-кам`яної хвороби. На переконання Позивача, значне погіршення його самопочуття викликане та знаходиться у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з незаконними діями Відповідача щодо його незаконного звільнення з роботи, та призвело до моральних страждань, втрати ним нормальних життєвих зав`язків, понесення додаткових незапланованих витрат на медичну допомогу і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, з урахуванням конкретних обставини справи, характеру та обсягу страждань, яких зазнав Позивач, характеру немайнових втрат, Позивач вважає справедливим визначити суму компенсації спричиненої йому моральної шкоди у розмірі 100 000, 00 гривень 00 коп. Зважаючи на викладене позивач просив: 1. Визнати незаконним та скасувати Наказ №294-к від 10.06.2020 року Комунальної організації «Київський пансіонат ветеранів праці» (02156, м. Київ, вул. Кубанської України, буд. 2, ) про звільнення ОСОБА_1 з посади інженера з охорони праці; 2. Поновити ОСОБА_1 на посаді інженера з охорони праці Комунальної організації «Київський пансіонат ветеранів праці» (02156, м. Київ, вул. Кубанської України, буд. 2, ), допустивши негайне виконання судового рішення; 3. Стягнути з Комунальної організації «Київський пансіонат ветеранів праці» (02156, м. Київ, вул. Кубанської України, буд. 2, ) на користь ОСОБА_1 13 643, 78 (тринадцять тисяч шістсот сорок три) гривні 78 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу; 4. Стягнути з Комунальної організації «Київський пансіонат ветеранів праці» (02156, м. Київ, вул. Кубанської України, буд. 2, ) на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 100 000, 00 (сто тисяч) гривень 00 коп. Судові витрати позивач просив покласти на відповідача.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 26 серпня 2020 року було відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом.

25 вересня 2020 року відповідач скористався процесуальним правом подачі Відзиву на позовну заяву. Відповідно до поданого відзиву відповідач зазначив про безпідставність заявлених вимог з огляду на наступне.

Підставою для зарахування позивача на посаду інженера з охорони праці в Київському пансіонаті ветеранів праці є власноруч написана та подана ним заява від 05.03.2020 року та наказ відповідача № 85-к від 05.03.2020 року, відповідно до якого позивач прийнятий на посаду інженера з охорони праці з 10.03.2020 року, з випробувальним терміном три місяці. З даним наказом позивач був ознайомлений під розпис. Даний наказ позивачем не оскаржувався, тобто він є згодним з ним. Таким чином, сторонами було погоджено укладання трудового договору з випробуванням. Окрім того, між відповідачем та позивачем було погоджено, що в разі невиконання або неналежного виконання позивачем обов`язків, які на нього покладаються він буде звільнений не пізніше 10.06.2020 року. Окрім того, 29.04.2020 року позивач був ознайомлений та отримав копію посадової інструкції інженера з охорони праці. Другим розділом даної посадової інструкції визначаються завдання та обов`язки, які покладаються на інженера з охорони праці (позивача) при виконанні ним своїх службових обов`язків, а саме: відповідно до п. 2.22. даної посадової інструкції розробляє і контролює виконання заходів з забезпечення пожежної безпеки у Пансіонаті. Надає директору звіт про виконання запланованих заходів з пожежної безпеки. Відповідно до п. 2.28 даної посадової інструкції виконує окремі службові доручення свого безпосереднього керівника. Відповідно до п. 1.6 даної посадової інструкції інженер з охорони праці безпосередньо підпорядковується директору Пансіонату. ТОВ «Європейський стандарт безпеки» була проведена експертиза (оцінка) протипожежного стану будівель та приміщень Київського пансіонату ветеранів праці. 28.04.2020 року за результатами вказаної експертизи позивачу було дано службове доручення провести аналіз звіту 05 травня 2020 року, надати на затвердження план усунення порушень норм і правил у сфері пожежної безпеки. Вказане доручення позивачем виконане не було. Окрім того, 13.05.2020 року позивачем було подано директору Київського пансіонату ветеранів праці службову записку про необхідність керівникам підрозділів раз на три року отримати освіту з охорони праці, протипожежної безпеки (копія додається). 13.05.2020 року за результатами розгляду даної службової записки позивачу було дано службове доручення визначити список співробітників, які мають потребу в навчанні і здобутті відповідних дозвільних документів. Вказане доручення позивачем виконане не було. Відповідно до п. 2.12 даної посадової інструкції проводить вступні, періодичні та позачергові інструктажі з охорони праці з усіма, хто приймається на роботу, працює у Пансіонаті, приїздить у відрядження тощо. 22.05.2020 року до Київського пансіонату ветеранів праці було зараховано на посаду робітника зеленого будівництва ОСОБА_3 (копія листа по найму додається), 01.06.2020 року до Київського пансіонату ветеранів праці було зараховано на посаду кухара 4-го розряду ОСОБА_4 (копія листа по найму додається). В супереч обов`язків, передбачених п 2.12. посадової інструкції вступний інструктаж з охорони праці позивачем с вказаними особами не проводився. Відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового з договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Як було зазначене вище, 10.03.2020 року між відповідачем та позивачем було укладено трудовий договір з випробуванням на три місяці. Позивач не витримав випробування, у зв`язку неналежним виконанням своїх обов`язків і був звільнений. Підставами припинення вказаного договору є закінчення його строку, тому відповідачем 10.06.2020 року виданий Наказ № 294-к про звільнення позивача - інженера з охорони праці, згідно п.2 ст. 36 КЗпП України, закінчення строку договору (копія додається). З даним наказом позивач був ознайомлений під розпис і був з ним незгодний.

Крім того, з 20.07.2018 року до психоневрологічного відділення Київського пансіонату ветеранів праці згідно з путівкою № 42 прийнята та постійно утримується недієздатна гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мати позивача - ОСОБА_1 , опікуном якої він є. Найголовнішою і гуманною підставою зарахування позивача на посаду інженера з охорони праці в Київському пансіонаті ветеранів праці було надати йому можливість відвідувати свою мати під час карантину, введеного на території пансіонату на виконання Постанови Кабінету міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-COV-2» (із змінами, внесеними згідно з постановою КМУ № 215 від 16.03.2020 року). Окрім того, щодо копії наказу № 85-к від 05.03.2020 року та копії наказу № 294-к від 10.06.2020 року, які були посвідчені адвокатом Христофоровим О.В., представник відповідача зазначає наступне: Позивач до відповідача для отримання копії наказу № 85-к від 05.03.2020 року та копії наказу № 294-к від 10.06.2020 року не звертався та законним шляхом їх не отримував. Додатково представник відповідача зазначив, що інші вимоги є взаємопов`язаними з вимогою один, а враховуючи відсутність підстав для задоволення вимоги один інші вимоги також не підлягають задоволенню.

Протягом судового розгляду справи позивач, представник позивача вимоги позову підтримали в повному обсязі. Додатково позивач зазначив, що з жодними інструкціями його ознайомлено не було. Керівництво не реагувало на його зауваження в частині обов`язково проходження навчання.

Представник відповідача протягом судового розгляду справи вимоги позову не визнав, підтримав доводи відзиву.

Суд, заслухавши пояснення сторін, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, з урахуванням заперечень та поданих стороною відповідача доказів, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

У відповідності до ч.7 ст.81 ЦПК України суд позбавлений можливості самостійно збирати докази.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Приймаючи рішення Суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Щодо вимоги позивача про визнання незаконним та скасування Наказу №294-к від 10.06.2020 року Комунальної організації «Київський пансіонат ветеранів праці» (02156, м. Київ, вул. Кубанської України, буд. 2, ) про звільнення ОСОБА_1 з посади інженера з охорони праці суд дійшов наступного висновку.

05 березня 2020 року позивач звернувся до Комунальної організації (заклад, установа) «Київський пансіонат ветеранів праці» з заявою на ім`я директора ОСОБА_6 про прийняття на посаду інженера з охорони праці з 10 березня 2020 року.

Наказом Комунальної організації (заклад, установа) «Київський пансіонат ветеранів праці» № 85К від 05 березня 2020 року ОСОБА_1 прийнято на посаду інженера з охорони праці з 10 березня 2020 року з випробувальним терміном три місяці. Позивач ознайомлений з наказом.

З посадовою інструкцією Інженера з охорони праці, затвердженої Директором Комунальної організації (заклад, установа) «Київський пансіонат ветеранів праці» 29 квітня 2020 року ОСОБА_1 був ознайомлений 29 квітня 2020 року.

27 квітня 2020 року ТОВ «Європейський стандарт безпеки» була проведена експертиза (оцінка) протипожежного стану будівель та приміщень Київського пансіонату ветеранів праці.

28.04.2020 року за результатами вказаної експертизи позивачу було дано службове доручення провести аналіз звіту 05 травня 2020 року, надати на затвердження план усунення порушень норм і правил у сфері пожежної безпеки.

13.05.2020 року позивачем було подано директору Київського пансіонату ветеранів праці службову записку про необхідність керівникам підрозділів раз на три року отримати освіту з охорони праці, протипожежної безпеки.

13.05.2020 року за результатами розгляду даної службової записки позивачу було дано службове доручення визначити список співробітників, які мають потребу в навчанні і здобутті відповідних дозвільних документів.

Відповідно до п. 2.12 даної посадової інструкції проводить вступні, періодичні та позачергові інструктажі з охорони праці з усіма, хто приймається на роботу, працює у Пансіонаті, приїздить у відрядження тощо.

22.05.2020 року до Київського пансіонату ветеранів праці було зараховано на посаду робітника зеленого будівництва ОСОБА_3 . Згідно копії листа по найму підпис інженера з охорони праці відсутній. (порушення п 2.12. посадової інструкції)

01.06.2020 року до Київського пансіонату ветеранів праці було зараховано на посаду кухара 4-го розряду ОСОБА_4 . Згідно копії листа по найму підпис інженера з охорони праці відсутній. (п 2.12. посадової інструкції)

Відповідно до наказу Комунальної організації (заклад, установа) «Київський пансіонат ветеранів праці» № 294К від 10.06.2020 року ОСОБА_1 було звільнено з посади інженера з охорони праці згідно п.2 ст. 36 КЗпП України.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 повідомив, що після прийняття на роботу тривалий час не міг оформити документи належним чином, оскільки позивач - інженер з охорони праці свої функції не виконував, на роботу не з`являвся. Точні причини відсутності позивача на роботі свідок повідомити не зміг.

Відповідно дост.26 Кодексу законів про працю України №322-VIII від 10.12.1971р. випробування може бути встановлено працівникові за угодою сторін при укладенні трудового договору (контракту) з метою перевірки його відповідності роботі, яка йому доручається. Прийом на роботу з випробувальним терміном буде вважатися законним, якщо умова про випробування: письмово зафіксована у трудовому договорі та закріплена наказом про прийом на роботу; обумовлена в заяві про прийом на роботу й зафіксована у наказі про прийом на роботу; не міститься у заяві, але включена до наказу про прийом на роботу, з яким працівник ознайомлений під розпис до початку роботи; не міститься у заяві, але внесена до наказу про прийом на роботу, з яким працівник ознайомлений під розпис після початку роботи та надав своє погодження зі змістом наказу та умовами роботи.

За статтею 27 КЗпП строк випробування пiд час прийняття на роботу, якщо iншого не встановлено законодавством України, не може перевищувати трьох мiсяцiв, а в окремих випадках, за погодженням з вiдповiдним виборним органом первинної профспiлкової органiзацiї - шести мiсяцiв. До строку випробування не зараховуються днi, коли працiвник фактично не працював незалежно вiд причини.

Позивач з наказом про прийняття на роботу та встановлення випробувального терміну ознайомлений, наказ не оспорював

У перiод випробування на працiвникiв поширюється законодавство про працю. Відповідно, до трудової книжки позивача внесено запис на підставі ст. 48 КЗпП і в порядку, визначеному Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. № 58 - запис № 26.

За статтею 28 КЗпП у разi встановлення власником або уповноваженим ним органом невiдповiдностi працiвника обiйманiй посадi, на яку його прийнято, або виконуванiй роботi вiн має право впродовж строку випробування звiльнити такого працiвника, письмово попередивши його про це за три днi.

Пiдстави припинення трудового договору визначенi ст. 36 КЗпП. Звiльнення працiвника через установлення його невiдповiдностi обiйманiй посадi, на яку його прийнято, або виконуванiй роботi впродовж строку випробування передбачене п. 11 ст. 40 КЗпП i є звiльненням за iнiцiативою роботодавця.

При цьому сам термін «невідповідність» означає, що підставою для звільнення за результатами випробування не може бути порушення трудової дисципліни - за такі порушення працівник може бути звільнений на основі відповідних статей КЗпП, а не за результатами випробування.

Незадовільний результат випробування дає підстави роботодавцю визнати працівника, який не витримав випробування, і розірвати трудовий договір без попереднього узгодження з виборним органом первинної профспілкової організації і без виплати вихідної допомоги.

Вiдповiдно до ч. 3 ст. 40 КЗпП не допускається звiльнення працiвника з iнiцiативи власника або уповноваженого ним органу в перiод його тимчасової непрацездатностi (крiм звiльнення за п. 5 цiєї статтi), а такожу перiод перебування працiвника у вiдпустцi. Таким чином, звiльнення працiвника за п. 11 ст. 40 КЗпП можливе тiльки пiсля закiнчення тимчасової непрацездатностi.

Якщо пiд час випробування одна iз сторiн звернулася до iншої з пропозицiєю припинити трудовий договiр на пiдставi п. 1 ст. 36 КЗпП у певний строк, а iнша сторона надала вiдповiдну згоду, то трудовий договiр припиняється незалежно вiд наявностi або вiдсутностi випробування. За порушення законодавства про працю пiд час установлення випробувального строку передбачено кримiнальну, адмiнiстративну, дисциплiнарну та фiнансову вiдповiдальнiсть.

Зважаючи на викладене суд позбавлений можливості дійти висновку про обґрунтованість твердження позивача про успішне проходження випробування.

Додатково зазначимо, що при звільненні працівника в разі виявлення невідповідності роботі за ч. 2 ст. 28 КЗпП (на відміну від звільнення у зв`язку з невідповідністю працівника займаній посаді або виконуваній роботі відповідно до п. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України) роботодавець не зобов`язаний пропонувати такому працівникові іншу роботу й виплачувати вихідну допомогу.

Якщо працівник порушував трудову дисципліну, він може бути звільнений за п.п. 4 і 7 ст. 40 КЗпП. У цьому випадку не можна розглядати порушення працівником правил внутрішнього трудового розпорядку як невідповідність дорученій роботі. Це не є підставою для звільнення у зв`язку з незадовільними результатами випробування (ч. 2 ст. 28 КЗпП).

Відповідач - КП (заклад, установа) «Київський пансіонат ветеранів праці» не скористався правом звільнення позивача за п.11 ст. 40 КЗпП України, зазначивши підставою звільнення позивача п.2 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку трудового договору (пункти 2, 3 ст. 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення. У нормі права передбачено підставу припинення трудового договору, що укладався на певний строк. А саме: у тих випадках, коли трудовий договір укладався до настання певного факту, такий договір вважається укладеним на певний строк. Тому настання обумовленого факту є підставою для припинення трудового договору у зв`язку із закінченням строку.

Зважаючи на викладене суд позбавлений можливості дійти висновку про порушення прав позивача видачею такого наказу та обґрунтованість вимоги про визнання такого наказу незаконним.

Зважаючи на викладене відсутністі також підстави для задоволення вимог позовову про поновлення ОСОБА_1 на посаді інженера з охорони праці Комунальної організації «Київський пансіонат ветеранів праці»; стягнення з Комунальної організації «Київський пансіонат ветеранів праці» на користь ОСОБА_1 13 643,78 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу; стягнення з Комунальної організації «Київський пансіонат ветеранів праці» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 100 000, 00 гривень 00 коп.

Відповідно до вимог ч.1,2,3 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12, 81, 258,263- 266,272,352-354 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Комунальної організації (заклад, установа) «Київський пансіонат ветеранів праці» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 27 листопада 2020 року.

Суддя