ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 грудня 2020 року м. Харків

Справа № 643/10816/17

Провадження № 22-ц/818/5551/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Тичкової О.Ю., Пилипчук Н.П.,

секретаря Каплоух Н.Б.,

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Харківського відділення філії "Центр транспортного сервісу "Ліски" акцірнерного товариства"Українська залізниця" ( ПАТ «Українська залізниця» в особі Харківського відділення філії «Центр транспортного сервісу «Ліски» ПАТ «Українська залізниця»)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка дії в особі представника адвоката Надобко Тетяни Юріївни на рішення Московського районного суду м.Харкова від 04 вересня 2020 року, ухвалене суддею Майстренко О.М.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Харківського відділення філії "Центр транспортного сервісу "Ліски" акцірнерного товариства"Українська залізниця" (ПАТ «Українська залізниця » в особі Харківського відділення філії «Центр транспортного сервісу «Ліски» ПАТ «Українська залізниця») про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

У серпні 2017 року Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Українська залізниця» в особі Харківського відділення філії «Центр транспортного сервісу «Ліски» ПАТ «Українська залізниця» в якому з урахуванням уточнень просила суд визнати незаконним та скасувати наказ Харківського відділення філії «ЦТС «Ліски» ПАТ «Укрзалізниця» «Про припинення трудового договору (контракту)» від 20.06.2017 №112-к/тр, поновити ОСОБА_1 на посаді помічника начальника з кадрових питань Харківського відділення філії «ЦТС «Ліски» ПАТ «Укрзалізниця» з 22.05.2017 року, стягнути з відповідача ПАТ «Українська залізниця» в особі Харківського відділення філії «Центр транспортного сервісу «Ліски» ПАТ «Українська залізниця» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22.05.2017 до дня винесення рішення про поновлення на роботі, розмір якого на дату розгляду справи судом (04.09.2020) становить 344249,03 грн., стягнути судові витрати та витрати на правничу допомогу в розмірі 28750 гривен.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона, ОСОБА_1 , працювала в Харківському відділенні філії «Центр транспортного сервісу «Ліски» ПАТ «Українська залізниця» (далі - Харківське відділення філії «ЦТС «Ліски» ПАТ «Укрзалізниця») з 07.06.2007 (наказ про прийом від 06.06.2007 №76-ос) на різних посадах. З 01.12.2015 переведена на посаду помічника начальника з кадрових питань в зв`язку зі зміною назви посади внаслідок реорганізації підприємства (наказ про переведення від 01.12.2015 №5-к/тр). За майже 10 (десять) років роботи на підприємстві неодноразово отримувала заохочення від керівництва та жодного разу не була притягнута до дисциплінарної відповідальності.

12.05.2017 в.о. помічника начальника з кадрових питань Харківського відділення філії «ЦТС «Ліски» ПАТ «Укрзалізниця» ОСОБА_2 позивачку було ознайомлено з наказами «Про надання відпустки » від 12.05.2017 року :

- 137-к/тм про надання відпустки без збереження заробітної плати терміном 2 (два) календарних дні з 12.05.2017 по 13.05.2017 (на підставі заяви від 12.05.2017, зареєстрованої за №244/01-19);

- №138-к/тм про надання відпустки без збереження заробітної плати терміном 5 (п`ять) календарних днів з 15.05.2017 по 19.05.2017 (на підставі заяви від 12.05.2017, зареєстрованої за №245/01-19);

-№139-к/тм про надання частини щорічної відпустки терміном 5 (п`ять) календарних днів з 22.05.2017 по 26.05.2017 (на підставі заяв від зареєстрованої за №232/01-19, та поданої повторно 12.05.2017, зареєстрованої за №246/01-19);

- №140-к/тм про надання частини щорічної відпустки терміном 5 (п`ять) календарних днів з 29.05.2017 по 02.06.2017 (на підставі заяви від 12.05.2017 зареєстрованої за №247/01-19).

16.05.2017, перебуваючи у відпустці без збереження заробітної плати, поштовим зв`язком позивачка отримала листа від 13.05.2017 №237/01-18 за підписом в.о. начальника Харківського відділення філії «ЦТС «Ліски» ПАТ «Укрзалізниця» ОСОБА_4 щодо скасування наказів «Про надання відпустки» від 12.05.2017 №139-к/тм та №140-к/тм в зв`язку з несвоєчасним поданням позивачем заяв. Також даним листом її було запропоновано з`явитися до керівництва підприємства для вирішення даного питання.

Того ж дня, 16.05.2017, позивачка особисто з`явилася на підприємство та мала розмову з в.о. начальника відділення ОСОБА_4., пояснивши письмово (заява від 16.05.2017, зареєстрована за №375/01-17), що повідомила керівництво Харківського відділення філії «ЦТС «Ліски» ПАТ «Укрзалізниця» про свій намір скористатися частиною щорічної відпустки в строк, що перевищує двотижневий термін до початку зазначеної відпустки, встановлений статтею 10 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 №504/96-ВР (далі - ЗУ «Про відпустки»). До того ж ця відпустка була потрібна після тривалого на той час лікування.

Зважаючи на все це, та будучи впевненою, що перебуває з 22.05.2017 у щорічній відпустці, поїхала з міста на відпочинок.

З наказом про відміну дії наказів «Про надання відпустки» від 12.05.2017 №139-к/тм та №140-к/тм її ознайомлено не було. Крім того, позивач припускає, що такий наказ взагалі не видавався, а накази за №139-к/тм та №140-к/тм просто замінено на інші в порушення вимог Правил №1000/5.

Наказом по Харківському відділенню філії «ЦТС «Ліски» ПАТ «Укрзалізниця» від 20.06.2017 №112-к/тр позивача було звільнено з роботи згідно пункту 4 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) за прогул без поважних причин з 22.05.2017.

По закінченню відпустки до роботи позивач повинна була стати 06.06.2017, але через хворобу була змушена лягти на стаціонарне лікування до ДУ «Національний інститут фтизіатрії і пульмонології ім. Ф.Г.Яновського НАМНУ», що знаходиться в місті Києві, де і перебувала до 23.06.2017. Про це свідчить листок непрацездатності серія АДА №084795, виданий ДУ «Національний інститут фтизіатрії і пульмонології ім. Ф.Г.Яновського НАМНУ» 23.06.2017.

Таким чином, причини невиходу позивача на роботу є поважними та не можуть вважатись прогулом в розумінні пункту 4 статті 40 КЗпП, тому звільнення позивача з цієї підстави є незаконним, оскільки причини її звільнення не відповідають дійсним обставинам справи, а процедура застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення проведена з численними порушеннями чинного трудового законодавства.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04 вересня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, у якій просила скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити її позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з`ясовано усі фактичні обставини справи та не надано належну оцінку доказам.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що відповідачем не наведено обставин, які б свідчили про необхідність відкликання її з щорічної відпустки, а отже й скасування наказів. Вважає наказ про звільнення незаконним, оскільки звільнення відбулося в період її тимчасової непрацездатності, а сама, процедура звільнення пройшла з порушенням норм трудового законодавства.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Українська залізниця » в особі Харківського відділення філії «Центр транспортного сервісу «Ліски» ПАТ «Українська залізниця» зазначило, що позивач суперечливо тлумачить норми права, крім того не довела, що повідомляла відповідача про перебування на лікарняному, тому відповідач діяв добросовісно звільняючи працівника, який тривалий час відсутній на робочому місці.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що під час звільнення ОСОБА_1 із займаної посади помічника начальника з кадрових питань, за п. 4 ст. 40 КЗпП України, за прогули без поважних причин, відповідачем було дотримано порядок, визначений ст.252 КЗпП.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повному обсязі відповідає вимогам закону.

Судовим розглядом встановлено, що з 07.06.2007 (наказ про прийом від 06.06.2007 №76-ос) ОСОБА_1 працювала в Харківському відділенні філії «Центр транспортного сервісу «Ліски» ПАТ «Українська залізниця» (далі - Харківське відділення філії «ЦТС «Ліски» ПАТ «Укрзалізниця») на різних посадах. З 01.12.2015 переведена на посаду помічника начальника з кадрових питань в зв`язку зі зміною назви посади в наслідок реорганізації підприємства (наказ про переведення від 01.12.2015 №5-к/тр).

12.05.2017 в.о. помічника начальника з кадрових питань Харківського відділення філії «ЦТС «Ліски» ПАТ «Укрзалізниця» ОСОБА_2 позивачку було ознайомлено з наказами «Про надання відпустки » від 12.05.2017 року :

- 137-к/тм про надання відпустки без збереження заробітної плати терміном 2 (два) календарних дні з 12.05.2017 по 13.05.2017 (на підставі заяви від 12.05.2017, зареєстрованої за №244/01-19);

- №138-к/тм про надання відпустки без збереження заробітної плати терміном 5 (п`ять) календарних днів з 15.05.2017 по 19.05.2017 (на підставі заяви від 12.05.2017, зареєстрованої за №245/01-19);

-№139-к/тм про надання частини щорічної відпустки терміном 5 (п`ять) календарних днів з 22.05.2017 по 26.05.2017 (на підставі заяв від зареєстрованої за №232/01-19, та поданої повторно 12.05.2017, зареєстрованої за №246/01-19);

- №140-к/тм про надання частини щорічної відпустки терміном 5 (п`ять) календарних днів з 29.05.2017 по 02.06.2017 (на підставі заяви від 12.05.2017 зареєстрованої за №247/01-19).

13.05.2017, після повернення з відрядження, в. о. начальника підприємства ОСОБА_4 та головний інженер підприємства ОСОБА_3 підписали наказ №145-к/тм, яким визнали недійсним та скасували накази про направлення позивача у щорічні відпустки, наказали направити позивачці листа з повідомленням про скасування наказів, а в. о. помічника з кадрових питань надати пояснення щодо ознайомлення позивача з незатвердженими наказами.

16.05.2017, перебуваючи у відпустці без збереження заробітної плати, поштовим зв`язком позивачка отримала листа від 13.05.2017 №237/01-18 за підписом в.о. начальника Харківського відділення філії «ЦТС «Ліски» ПАТ «Укрзалізниця» ОСОБА_4 щодо скасування наказів «Про надання відпустки» від 12.05.2017 №139-к/тм та №140-к/тм в зв`язку з несвоєчасним поданням позивачем заяв. Також даним листом її було запропоновано з`явитися до керівництва підприємства для вирішення даного питання.

Того ж дня, 16.05.2017, позивачка особисто з`явилася на підприємство та мала розмову з в.о. начальника відділення ОСОБА_4., пояснивши письмово (заява від 16.05.2017, зареєстрована за №375/01-17), що повідомила керівництво Харківського відділення філії «ЦТС «Ліски» ПАТ «Укрзалізниця» про свій намір скористатися частиною щорічної відпустки.

Наказом по Харківському відділенню філії «ЦТС «Ліски» ПАТ «Укрзалізниця» від 20 червня 2017 року № 112-к/тр ОСОБА_1 було звільнено з роботи згідно пункту 4 статті 40 КЗпП України за прогул без поважних причин з 22 травня 2017 року.

24.06.2017 на відділенні поштового зв`язку №123 позивач отримала на своє ім`я наступні поштові відправлення: -№ 480 від 24.05.2017 з листом від 23.05.2017 №252/01-18 за підписом в.о. начальника ОСОБА_4 та заступника начальника ОСОБА_5 Харківського відділення філії «ЦТС «Ліски» ПАТ «Укрзалізниця» з пропозицією надати пояснення відсутності на роботі 22.05.2017 та 23.05.2017;

- №560 від 29.05.2017 з запрошенням профспілкового комітету Харківського відділення філії «ЦТС «Ліски» ПАТ «Укрзалізниця» від 29.05.2017 №05 на засідання 01.06.2017 про отримання згоди на звільнення з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП (за прогули без поважних причин);

- №432 від 22.06.2017 з листом від 20.06.2017 №303/01-18 за підписом в.о. начальника ОСОБА_4 та головного інженера ОСОБА_6. Харківського відділення філії «ЦТС «Ліски» ПАТ «Укрзалізниця» з пропозицією отримати свою трудову книжку в зв`язку з розірванням трудового договору.

Відповідно до матеріалів справи, у період з 06.06.2017 по 23.06.2017 позивач знаходилась на лікарняному, що підтверджено листком тимчасової непрацездатності (т.1 а.с.22).

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом четвертим частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Таким чином, пунктом 4 статті 40 КЗпП України встановлено право роботодавця обрати стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і у разі, коли прогули мають тривалий характер. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника.

Обов`язок доведення вини працівника у порушенні трудової дисципліни на підприємстві покладено на роботодавця.

Законодавством не визначено перелік обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, а тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази.

Відповідно до частини третьої статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Аналогічна позиція викладена в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9, в якій зазначено, що правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (частина 3 статті 40 КЗпП) стосуються як передбачених статтями 40, 41 КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Звільнення позивача за пунктом 4 статті 40 КЗпП України проведено наказом відповідача від 20 червня 2017 року у зв`язку з прогулом, допущеним без поважних причин, у звязку з відсутністю на роботі з 22.05.2017 по 19.06.2017.

За змістом вказаного наказу підставами для звільнення позивача саме за пунктом 4 статті 40 КЗпП України стали доповідна записка про відсутність на роботі ОСОБА_1 , від 22.05.2017 № 256. Наказ «про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення» від 19.06.2017 №111-к/тр. Згода Профкома витяг із протоколу №119 від 08.06.2017.

Відповідно до положень статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 147 КЗпП Україниза порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такі заходи стягнення як догана або звільнення.

Факт відсутнсті позивача з 22.05.2017 по 19.06.2017 на роботі підтверджується наданими відповідачем та дослідженими під час розгляду справи доказами. Зокрема, копіями листів з медичних установ, згідно яких позивач не проходила медичний огляд, копією доповідної записки в.о. помічника начальник з кадрових питань №256 від 22.05.2017 про відсутність ОСОБА_1 на роботі, копіями актів працівників підприємства про відсутність позивача на робочому місці протягом 22.05.2017-26.05.2017, 29.05.2017-02.06.2017, 05.06.2017-09.06.2017, 12.06.2017-16.06.2017, 19.06.2017-20.06.2017. Сам факт відсутності на робочому місці протягом вказаного періоду не заперечувався і самою позивачкою, але за період з 06.06.2017 по 23.06.2017 позивачем надано лікарняний лист, що є поважною причиною відсутності на роботі і ці дні не можуть вважатися прогулом.

Належність і допустимість вказаних доказів позивачкою під час розгляду справи не спростовано, поважність причин відсутності на роботі протягом періоду з 22.05.2017 до 06.06.2017 не доведено, що у вказаній справі було її процесуальним обов`язком.

Суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову про поновлення на роботі зі стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин її відсутності на роботі з 22.05.2017 по 06.06.2017 , тобто остання допустила прогул без поважних причин, що є підставою для застосування до неї дисциплінарного стягнення у виді звільнення за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо незаконності та необґрунтованості застосування підстави звільнення, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України. Аргументи позивача зводяться до доведення факту порушення роботодавцем процедури звільнення, а саме: звільнення в день відкриття листка тимчасової непрацездатності, що є порушенням частини третьої статті 40 КЗпП України та підставою для поновлення на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Надаючи оцінку вказаним доводам та перевіряючи висновки суду першої інстанції у цій частині, судова колегія виходить з наступного.

Працівник може бути звільнений з підстав, передбачених КЗпП України, у день видання наказу роботодавцем, або у будь-який наступний день за днем видання наказу про звільнення у межах строків для застосування дисциплінарного стягнення, визначених у статті 148 КЗпП України.

При цьому роботодавець повинен дотримуватись вимог, встановлених частиною третьою статті 40 КЗпП України, яка визначає, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

У відповідності до положення наведеної норми, наказ роботодавця про звільнення працівника може бути видано у будь-який день, проте днем звільнення може бути лише робочий день, коли працівник перебуває на роботі.

У справі, яка переглядається судом встановлено, що станом на день звільнення - 20.06.2017, позивачу на період з 06.06.2017 по 23.06.2017 включно видано листок тимчасової непрацездатності (Т.1 а.с.22).

Разом з тим, будь-яких доказів, які б підтверджували, що позивач своєчасно повідомила відповідача про виданий на вказаний період листок тимчасової непрацездатності, матеріали справи не містять. В суді апеляційної інстанції представник позивача не навела доводів, що заважало позивачу повідомити работодавця про знаходження на лікарняному протягом майже 20 днів.

Враховуючи, що зміни в наказі стосуються лише дати звільнення і дати прогулу та не змінюють підстави розірвання трудового договору, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог та про те, що звільнення позивача з роботи відбулось з дотриманням положень КЗпП України.

При цьому, КЗпП України не забороняє роботодавцеві змінити дату звільнення у разі надання працівником листка тимчасової непрацездатності.

В даному випадку, з підстав відсутності у роботодавця відомостей про перебування позивача на лікарняному в день звільнення, колегія суддів вважає, що внесення відповідних змін до дати звільнення після отримання листка тимчасової непрацездатності відповідає вимогам частини третьої статті 40 КЗпП України.

Вищенаведене також узгоджується з висновками Постанови ВСУ від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18, відповідно до змісту якої, встановивши факти порушення позивачем умов контракту, Велика Палата Верховного Суду вважає, що відсутні підстави для його поновлення на роботі. Наслідки порушення гарантії, визначеної у першому реченні частини третьої статті 40 КЗпП України, у цьому випадку слід усунути шляхом зміни дати звільнення позивача(аналогічний підхід застосував Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постановах від 30 жовтня 2019 року у справі № 310/2284/17, від 13 листопада 2019 року у справі № 545/1151/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 522/3410/15-ц, від 29 січня 2020 року у справі № 320/7991/16, від 11 червня 2020 року у справі № 481/1043/17, від 8 липня 2020 року у справі № 752/11686/18, від 29 липня 2020 року у справі № 305/1229/18).

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає за можливе внести зміни до наказу від 20 червня 2017 року про припинення трудового договору (контракту) з ОСОБА_1 , шляхом зміни дати її звільнення з 20 червня 2017 року на 24 червня 2017 року, тобто перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності та вважати період прогулу з 22.05.2017 до 06.06.2017.

В іншій частині наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, зокрема щодо законності звільнення позивача, та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо неправильного застосування норм матеріального права спростовуються встановленими судами фактами і обставинами, а також змістом правильно застосованих до спірних правовідносин норм матеріального закону.

Наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновом суду стосовно наданої оцінки зібраним у справі доказам і встановленим у справі обставинам, містять посилання на факти і докази, що були предметом дослідження й оцінки районного суду, який їх обґрунтовано спростував.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 376 ч.1 п.3,4 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Що стосується розподілу судових витрат між сторонами, то судова колегія залишає їх за тією стороною, що їх понесла, оскільки в результаті апеляційного перегляду рішення суду про відмову у задоволенні позову про поновлення на роботі змінено лише в частині дати звільнення та дати періода прогулу.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.3,4, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка дії в особі представника адвоката Надобко Тетяни Юріївни - змінити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 04 вересня 2020 року - скасувати й ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ПАТ «Українська залізниця » в особі Харківського відділення філії «Центр транспортного сервісу «Ліски» ПАТ «Українська залізниця» про визнання наказу про звільнення незаконними, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Змінити дату звільнення ОСОБА_1 з посади помічника начальника з кадрових питань ПАТ «Українська залізниця » в особі Харківського відділення філії «Центр транспортного сервісу «Ліски» ПАТ «Українська залізниця» відповідно до частини першої 4 статті 40 КЗпП України, з 20 червня 2017 року на 24 червня 2017 року за прогул з 22 травня 2017 року до 6 червня 2017 року.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду, у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.Ю. Тичкова

Н.П. Пилипчук

Повний текст постанови складено

9 грудня 2020 року