Постанова

Іменем України

02 липня 2020 року

м. Київ

справа № 200/20744/17

провадження № 61-18584св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Дніпровська міська рада,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Департамент економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Дніпровської міської ради на рішення Бабушкінського районного суду

м. Дніпропетровська, у складі судді Єлісєєвої Т. Ю., від 10 вересня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду, у складі колегії суддів:

Макарова М. О., Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., від 14 травня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 року Дніпровська міська рада звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про визнання договору укладеним.

Позов обґрунтовано тим, що листом від 25 січня 2017 року Департамент економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради повідомив Дніпровську міську раду, що декларацією від 13 листопада

2012 року № ДП 1 об`єкт - «Торговельно-виставочний комплекс з продажу автомобілів за адресою АДРЕСА_1 » введений в експлуатацію. До введення об`єкта в експлуатацію договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту між Дніпровською міською радою та відповідачем не укладався. Замовник будівництва не звертався до міської ради до введення об`єкту в експлуатацію щодо укладення відповідного договору, обов`язок укладення, якого визначений статтею 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»

Фінансово-економічним департаментом міської ради, правонаступником якого є Департамент економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради, були направлені відповідачу листи від 05 серпня 2015 року № 10/15-668 та 18 листопада 2016 року № 10/15-1 щодо сплати коштів пайової участі на розвиток інфраструктури міста в сумі 983 847, 54 грн та проект договору пайової участі. Зазначені листи відповідачем проігноровано, протоколу розбіжностей або укладеного договору позивачеві не направлено.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 добровільно до органу місцевого самоврядування щодо укладення договору про пайову участь на об`єкт, а саме: «Торговельно-виставочний комплекс з продажу автомобілів за адресою АДРЕСА_1 », який введено в експлуатацію не зверталася, а неукладення договору свідчить про недотримання вимог законодавства України і має наслідком порушення прав та інтересів територіальної громади, позивач просив суд ухвалити рішення, яким визнати укладеним договір про пайову участь на розвиток соціально та інженерно-транспортної інфраструктури м. Дніпра.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська

від 10 вересня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги заявлено до ОСОБА_1 не як до суб`єкта господарювання та учасника господарсько-правових відносин, а тому відносини з нею не регулюються положеннями статей 173, 174, 179, 187 Господарського кодексу України (далі - ГК України). Відсутність волевиявлення ОСОБА_1 на укладення договору про пайову участь на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Дніпра, унеможливлює визнання його укладеним за рішенням суду.

Крім того, строк укладання такого договору сплив, між сторонами не досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов договору та обов`язковість укладання такого договору не встановлена актом органу місцевого самоврядування.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 травня 2019 року апеляційну скаргу Дніпровської міської ради залишено без задоволення, а рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2018 року - без змін.

Приймаючи постанову від 14 травня 2019 року, колегія суддів виходила з того, що договір про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до одержання дозволу на виконання будівельних робіт. Об`єкт нерухомості було введено в експлуатацію 13 листопада

2012 року, однак протягом граничного терміну сплати пайового внеску, який не повинен перевищувати одного місяця після прийняття об`єкта містобудування в експлуатацію, внесок сплачено не було, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що строк укладання спірного договору сплив, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Судом враховано, що сторонами не було досягнуто згоди щодо розміру пайової участі відповідача у розвитку інфраструктури міста, а заявлений позивачем до стягнення розмір пайової участі в сумі 983 847, 54 грн не підтверджено належними та допустимими доказами і суперечить вимогам закону.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі Дніпровська міська рада, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У жовтні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Дніпровської міської ради на рішення Бабушкінського районного суду

м. Дніпропетровська від 10 вересня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 травня 2019 року.

Ухвалою Верховного Суду від 02 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі № 200/20744/17 та витребувано її матеріали з місцевого суду.

У грудні 2019 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 23 червня 2020 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що на виконання статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» № 3038-VI від 17 лютого 2011 року (далі-Закон № 3038-VI) рішенням Дніпровської міської ради від 29 липня 2011року № 5/14 затверджено Порядок залучення коштів на розвиток інженерно- транспортної та соціальної інфраструктури міста Дніпра (далі - Порядок), яким є нормативно-правовим актом та обов`язковим до виконання на території міста.

Наголошує на тому, що укладення договору про пайову участьдо реєстрації декларації про готовність об`єкта нерухомого майна до експлуатації є обов`язковим для відповідача згідно з вимогами Закону № 3038-VI та Порядку.

Судами попередніх інстанцій допущено невірне тлумачення статті 40 Закону № 3038-VI та необґрунтовано не застосовано положення пункту 2.7.Порядку.

Оскільки, ОСОБА_1 не було надано для визначення пайового внеску зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва об`єкта, визначеного згідно з ДБН, державними стандартами і правилами та належним чином оформленої копії звіту експертної організації, визначеної у встановленому порядку, позивачем здійснено розрахунок внеску, виходячи із розміру пайової участі, визначеної за нормативами створеної потужності об`єкта: загальна площа об`єкту нерухомості - 1 458, 2 кв. м згідно з декларацією; норматив розміру пайової участі від одиниці створеної потужності за функціональним призначенням об`єкту - автосалони, магазини з продажу автомобілів та запчастин, автозаправні станції - 674,7; зональний коефіцієнт - 1, всього із зональним коефіцієнтом 983 847, 54 грн.

Враховуючи положення локального нормативно-правового акту, які залишилися поза увагою суду, норма щодо граничного розміру пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, при розрахунку розміру пайової участі ОСОБА_1 не підлягала застосуванню.

Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

У січні 2020 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 , поданий її представником - адвокатом Захаровою Г. В., на касаційну скаргу, в якому представник відповідача, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 травня 2019 року залишити без змін.

Вважає, що доводи касаційної скарги не містять посилань на неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до ухвалення незаконних рішень. Суди попередніх інстанцій при ухвалені оскаржуваних судових рішень правильно тлумачили норми матеріального права. Наголошує на тому, що заявлені позивачем вимоги є необґрунтованими та Дніпровською міською радою пропущено строк позовної давності.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 13 листопада 2012 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області було зареєстровано декларацію за

№ ДП 1 про готовність до експлуатації об`єкта «Торговельно-виставочний комплекс з продажу автомобілів за адресою

АДРЕСА_1 », замовником (забудовником) якого є ОСОБА_1 .

Державною фінансовою інспекцією в Дніпропетровській області була проведена позапланова ревізія окремих питань фінансово-господарської діяльності фінансово-економічного департаменту Дніпропетровської міської ради за період 01 січня 2009 року по 30 квітня 2015 року, про що

19 червня 2015 року складено акт № 08-20/11.

За наслідками вказаної ревізії встановлено, що ОСОБА_1 не укладала з фінансово-економічним департаментом Дніпропетровської міської ради договір про пайову участь на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Дніпропетровська.

Листом від 05 серпня 2015 року фінансово-економічний департамент Дніпропетровської міської ради, правонаступником якого є Департамент економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради, звернувся до відповідача з проханням сплатити кошти пайової участі.

Листом від 18 листопада 2016 року ОСОБА_1 було направлено два примірники договору про пайову участь на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Дніпропетровська. Однак, вказані договори ОСОБА_1 підписані не були.

Позивачем розраховано розмір пайової участі ОСОБА_1 на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Дніпра в сумі 983 847, 54 грн.

Згідно декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 13 листопада

2013 року, загальна кошторисна вартість будівництва склала 4 000 000 грн.

07 квітня 2017 року відповідач повідомила Дніпровську міську раду, що вимоги щодо укладання договору про пайову участь на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Дніпра є такими, що не відповідають чинному законодавству, оскільки вказаний об`єкт як незавершене будівництво вона придбала 05 червня 2012 року у ТОВ «Юкон Статус ЛТД», яке в 2009 році уклало з Дніпровською міською радою договір № 251/3 про внесок на соціальний розвиток інженерно-транспортної інфраструктури м. Дніпропетровська та сплатило частину внеску.

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і надалі по тексту в редакції Кодексу чинній на час подачі касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності в Україні визначені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, статтею 40 якого встановлено обов`язок пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту та визначено механізм його реалізації.

Частиною першою статті 40 Закону № 3038-VI (тут і надалі по тексту у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Відповідно до частини другої статті 40 Закону № 3038-VI замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Рішенням Дніпропетровської міської ради від 21 березня 2007 року

№ 6/11 «Про порядок залучення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Дніпропетровська» затверджено Порядок залучення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Дніпропетровська.

Рішенням Дніпропетровської міської ради від 29 липня 2011 року № 5/14 зазначений Порядок залучення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Дніпропетровська викладено в новій редакції: «Порядок залучення, розрахунку і використання коштів пайової участі (внесків) у розвитку інфраструктури міста Дніпропетровська».

Цим Порядком визначено розмір пайової участі (внеску) замовників (забудовників) у створенні (розвитку) соціальної та інженерно - транспортної інфраструктури міста Дніпропетровська з урахуванням соціально-економічного значення об`єктів будівництва (реконструкції), зміни функціонального призначення тощо для міста.

Пайова участь (внесок) замовників (забудовників) у створенні (розвитку) соціальної та інженерно - транспортної інфраструктури міста Дніпропетровська (далі - пайова участь) є внеском, який замовник (забудовник) має сплатити до бюджету м. Дніпропетровська без урахування ПДВ. Залучені кошти спрямовуються на фінансування об`єктів соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста.

Відповідно до розділу 1 Порядку зазначений порядок застосовується для визначення розмірів пайової участі замовників (забудовників), які мають намір здійснити на території міста: будівництво (реконструкцію) будь-яких об`єктів, незалежно від форми власності; зміну функціонального призначення (перепрофілювання, переобладнання тощо) об`єктів виробничого та невиробничого призначення; зміну функціонального призначення житлових будинків (приміщень) на нежитлові відповідно до встановленого порядку; будівництво, прокладання, влаштування телекомунікаційних мереж.

За приписами пункту 2.6 Порядку договір на пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста укладається між Дніпропетровською міською радою в особі його фінансово-економічного департаменту та замовником (забудовником) не пізніше п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації фінансово-економічним департаментом Дніпропетровської міської ради звернення замовника (забудовника) про його укладання.

Згідно доданої Дніпровською міською радою редакції договору про пайову участь на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Дніпра позивач пропонував укласти цей договір, керуючись Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038-VІ (зі змінами та доповненнями) та рішенням Дніпропетровської міської ради від 21 березня 2007 № 6/11 «Про порядок залучення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Дніпропетровська» (зі змінами та доповненнями).

Укладення договору про пайову участь є обов`язковим для відповідача згідно з вимогами Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та вказаного Порядку.

Визначений частиною дев`ятою статті 40 Закону строк тривалістю у п`ятнадцять робочих днів встановлений для добровільного виконання замовником будівництва обов`язку звернутися до органу місцевого самоврядування з метою укладення договору про пайову участь. Ухилення замовника будівництва від ініціювання укладення цього договору до прийняття об`єкта нерухомого майна в експлуатацію є порушенням обов`язку, прямо передбаченого чинним законодавством.

Факт реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкту нерухомого майна не звільняє замовника будівництва від обов`язку укласти договір про пайову участь після такої реєстрації.

Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 339/388/16-ц (провадження

№ 14-261цс18).

Отже, ухилення ОСОБА_1 від укладення договору про пайову участь є порушенням зобов`язання, яке прямо передбачено чинним законодавством та не звільняє відповідача від обов`язку укласти договір про пайову участь, у тому числі й після прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на зазначене уваги не звернув, не визначився з характером спірних правовідносин, не врахував, що спірні правовідносини врегульовані рішенням Дніпропетровської міської ради від 29 липня 2011 року № 5/14 «Про порядок залучення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Дніпропетровська» та Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», які є імперативними та встановлюють обов`язок ОСОБА_1 укласти договір про пайову участь, у тому числі й після прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, дійшов передчасного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Подібні висновки щодо покладення вимогами Законом № 3038-VІ та Порядку, на замовника будівництва обов`язку укласти договір про пайову участь викладено в постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 203/1530/17 (провадження № 61-11144св18).

ОСОБА_1 є замовником будівництва об`єкта - Торговельно-виставочного комплексу з продажу автомобілів за адресою

АДРЕСА_1 , а тому на ОСОБА_1 поширюється дія Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Договір пайової участі замовника у розвитку інфраструктури між позивачем та відповідачем як до початку будівництва, так і після його закінчення всупереч вимогам закону не укладено.

Частиною першою статті 648 ЦК України передбачено, що зміст договору, укладеного на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, обов`язкового для сторін (сторони) договору, має відповідати цьому акту.

Крім того, невід`ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Згідно розділу 2 Порядку величина пайової участі визначається у гривнях, виходячи з розміру пайової участі, визначеної за нормативами одиниці створеної потужності, і не може перевищувати граничного розміру пайової участі, визначеного у відсотковому значенні від загальної кошторисної вартості будівництва об`єктів.

Нормативи одиниці створеної потужності (квадратний метр тощо) об`єктів визначені у додатку 1 до Порядку.

Відповідно до пункту 2.5 Порядку граничні розміри пайової участі у відсотках від загальної кошторисної вартості об`єктів визначені у додатку 3 до цього Порядку та не перевищують встановленого Законом розміру.

Величина пайової участі із застосуванням норми щодо його граничного розміру встановлюється з урахуванням зонального коефіцієнту.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання судів на укладення в 2009 році між ТОВ «Юкон Статус ЛТД», як попереднім замовником будівництва, та Дніпровською міською радою договору про внесок на соціальний розвиток інженерно-транспортної інфраструктури та часткове його виконання, що звільняє відповідача від обов`язку укладення договору про пайову участь та сплати відповідно внеску є передчасним.

Договір купівлі-продажу об`єкту незавершеного будівництва, укладений

05 червня 2012 рокуміж ОСОБА_1 та ТОВ «Юкон Статус ЛТД» суду не наданий.

Договір про внесок на соціальний розвиток інженерно-транспортної інфраструктури м. Дніпропетровська, укладений між ТОВ «Юкон Статус ЛТД» та Дніпровською міською радою та докази сплати товариством частини такого внеску в матеріалах справи відсутні.

Доводи касаційної скарги вказують на існування підстав для скасування оскарженої постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, коли суд не дослідив зібрані у справі докази.

Враховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами належним чином не встановлені, постанова апеляційного суду не в повній мірі відповідає вимогам щодо законності й обґрунтованості, що відповідно до статті 411 ЦПК України є підставою для її скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

За змістом статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій.

Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно врахувати викладене у цій постанові, перевірити на відповідність вимогам зазначених норм законодавства договір пайової участі замовника у розвитку інфраструктури, встановити, чи не суперечать його умови чинному законодавству та локальним актам Дніпровської міської ради, встановити розмір пайового внеску, об`єктивно дослідити наявні у справі докази, дати належну оцінку доводам і запереченням сторін з урахуванням того, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Оскільки справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, передбачені частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 400, 402, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Дніпровської міської ради задовольнити частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 травня 2019 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников Н. Ю. Сакара О. М. Осіян С. Ф. Хопта В. В. Шипович