Номер провадження 2/243/2803/2020
Номер справи 243/9170/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року м.Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мінаєва І.М.,

за участю секретаря судового засідання Андросова І.В.,

розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи органу опіки та піклування Краматорської міської ради,

вимоги позивача: про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини з території України,

учасники справи: не з?явилися,

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

І. Виклад позиції позивача.

1. 19.10.2020 ОСОБА_1 звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до ОСОБА_2 , за участю третьої особи органу опіки та піклування Краматорської міської ради про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини з території України.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачка зазначає, що вона з 19.11.2011 перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого вони мають малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між сторонами розірвано рішенням суду від 29.05.2018, дитина залишилася мешкати з матір`ю.

Наразі позивачка має бажання поїхати разом з донькою до Російської Федерації в гості до свого дідуся ОСОБА_4 , який мешкає у м.Санкт-Петербург, однак відповідач заперечує проти виїзду дитини, свою відмову нічим не обґрунтовує. Посилаючись на наведені обставини та положення ст.313 ЦК України, п.п.2 п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, просила надати дозвіл на виїзд з території України до Російської Федерації терміном на 1 рік з 01.01.2021 по 31.12.2021 ОСОБА_3 в супроводі матері без згоди та супроводу батька.

2.Відповідачем ОСОБА_2 30.11.2020 надано відзив на позовну заяву, за змістом якого зазначено, що позовні вимоги не визнаються у повному обсязі. Обґрунтовуючи свою позицію зазначає, що позовна заява є необґрунтованою, хибномотивованою, та черговою спробою позивача в порушення прав батька на участь у вихованні дитини вивезти доньку за межі України і залишитися там на постійне проживання. Так, позивачем свідомо зазначено неправильну адресу відповідача, що мало унеможливити отримання ним судових документів. З приводу підстав позову відповідач зазначає, що 01.07.2019 позивачка вже зверталася з таким позовом до суду, який згодом відкликала. 13.01.2020 позивачка зверталася до Краматорського міського суду з позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, по справі було ухвалено заочне рішення, яке 05.03.2020 було скасоване, згодом позивачка клопотала про залишення позову без розгляду. Зараз на розгляді в суді перебуває справа за позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів та за зустрічним позовом відповідача про визначення порядку спілкування з дитиною. Також зазначає, що приблизно рік тому під час спілкування з дитиною відповідачу стало відомо, що позивач з донькою в майбутньому збираються жити в іншій країні. Також відповідачу відомо, що у родичів позивачки є громадянство РФ та нерухомість у м.Санкт-Петербург. Ці обставини дають відповідачу підстави вважати, що виїзд дитини у РФ спрямований на отримання російського громадянства та наступний переїзд до РФ проти чого відповідач категорично заперечує. Зауважуючи, що з урахуванням указу президента РФ щодо спрощеного порядку отримання російського громадянства громадянами України - мешканцями Донецької та Луганської областей, який не передбачає попередньої відмови від українського громадянства та отримання дозволу батька, його доводи є обґрунтованими. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

3. Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Гур`єв В.М., який діє на підставі ордеру ДН № 128333 від 15.10.2020, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких зазначили, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять їх задовольнити.

4. Відповідач ОСОБА_2 надав суду заяву про розгляд справи без його участі, просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

5.Представник третьої особи органу опіки та піклування Краматорської міської ради надав суду заяву з проханням розглянути справу за відсутності представника.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

6.Відповідно до ухвали суду від 20.10.2020 спрощене позовне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи органу опіки та піклування Краматорської міської ради про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини з території України відкрито, по справі призначено судове засідання.

7.Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК у зв?язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалось.

IV. Фактичні обставини, встановлені судом.

8. Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб № 0 від 22.06.2019, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 19 листопада 2011 року зареєстрували шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області складено відповідний актовий запис за № 924, після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище " ОСОБА_1 " (а.с.6).

9. Як вбачається зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.7).

10.Рішенням Слов`янського міськрайонного суду від 29.05.2018, яке набуло законної сили 03.07.2018, розірвано шлюб, зареєстрований 19.11.2011 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краматорського управління юстиції у Донецькій області (актовий запис № 924), малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено на вихованні у матері ОСОБА_1 (а.с.8).

11.Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьками є ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_3 ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_9 (а.с.9). Отже, ОСОБА_4 є дідусем ОСОБА_1 .

12.Зі змісту посвідки на проживання № НОМЕР_4 вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 2002 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10).

13.Рішенням виконавчого комітету Краматорської міської ради № 964 від 06.11.2019 визначено ОСОБА_2 способи участі у вихованні доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - шляхом відвідування з дитиною місць дитячих розваг та відпочинку в загальнодоступних місцях, за місцем проживання батька, без присутності матері, за попередньою домовленістю, з урахуванням бажання та стану здоров`я дитини; часовий проміжок для участі у вихованні малолітньої ОСОБА_3 та спілкуванні з нею - один раз на місяць, згідно графіку роботи батька ОСОБА_2 , з 18-00 год. п`ятниці до 16-00 год. суботи (а.с.34-35).

V. Оцінка суду.

14.Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

15.Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її добробуту, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

16.Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

17.Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

18.Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

19.Конституція України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

20.14 липня 2016 року Верховна Рада України внесла зміни до Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", які набрали чинності з 01 жовтня 2016 року, вилучивши з нього норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з батьків.

З цього часу єдиним законом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є стаття 313 ЦК України, якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

21.Разом із тим, за змістом статті 124 Конституції України та статті 15 ЦК України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

22.Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Таким чином, тимчасовий виїзд дитини за кордон передбачений на підставі рішення суду та має відповідати найкращим інтересам дитини.

23.У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18) зроблено висновок, що "положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди".

24.Сама по собі можливість поїздки за кордон не є безумовним свідченням того, що така поїздка відповідає найкращим інтересам дитини, оскільки істотне значення має країна поїздки, мета такої поїздки та період поїздки.

Надання дозволу на виїзд дитини за кордон без зазначення конкретної адреси місця перебування дитини за межами України та не надання доказів на підтвердження повернення дитини на територію України створить ситуацію правової невизначеності та непрогнозованості.

25.Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ "Хант проти України"). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ "Мамчур проти України").

26.Підставою зазначеного позову зазначено прагнення позивачки поїхати в гості до дідуся разом з дитиною та відсутність згоди відповідача на виїзд дитини. Суд приймає до уваги, що рішенням органу опіки та піклування відповідачеві встановлений порядок спілкування з дитиною, а саме раз на місяць, позивачкою чиняться перешкоди у спілкуванні батька з дитиною, про що свідчить лише наявність рішення органу опіки та піклування. Окрім того, з метою забезпечення якнайкращих інтересів дитини, суд зважає, що поїздка тривалістю в один рік для дитини, якій виповнилося 8 років і яка має здобувати середню освіту з метою відвідування родичів не відповідатиме інтересам дитини та унеможливить спілкування дитини з батьком тривалий час. До того ж небезпідставними є доводи відповідача щодо можливості отримання позивачкою та дитиною громадянства РФ. Таким чином, з урахуванням зазначеного позивачем періоду перебування дитини за кордоном, наявності відомостей про країну та місце проживання дитини за кордоном, мети цієї поїздки - спілкування з прадідусем дитини, суд приходить до висновку, що надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини до Російської Федерації без згоди другого з батьків не відповідатиме інтересам дитини. З урахуванням наведеного підстави для задоволення позову відсутні.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

27. Позивачем при зверненні до суду із позовом було сплачено судовий збір, відповідно до ставки, визначеної Законом України "Про судовий збір". З урахуванням ст.141 ЦПК України та з огляду на відмову у задоволенні позову судові витрати слід покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 76-81, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.313 ЦК України, ст.ст. 141, 153, 157 Сімейного кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

1.Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи органу опіки та піклування Краматорської міської ради, про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини з території України - залишити без задоволення.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

У відповідності до п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до /або через відповідні суди.

Суддя

Слов`янського міськрайонного суду І.М. Мінаєв