Справа №295/7698/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2020 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого - судді Кузнєцова Д.В.

при секретарі судового засідання Поліщук О.В., Наральник Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Житомирський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання батьківства та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

01 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із указаним позовом про визнання батьківства та стягнення аліментів.

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що з відповідачем по справі із 2014 року проживала у громадянському шлюбі в будинку батьків за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство та ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 . Після народження дитини відповідач відмовився подавати до органів РАЦС заяву про реєстрацію батьківства, з сином не спілкується, допомоги на утримання дитини не надає. Позивач зазначає, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною та коштів, які виділяє держава, категорично не вистачає, а тому просить суд визнати батьківство ОСОБА_2 щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення сином повноліття, а також на утримання позивача в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 10.07.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

05.10.2020 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив задовольнити позовні вимоги в частині визнання батьківства, фактично визнавши позов у цій частині, а у задоволенні решти позовних вимог просив відмовити. В обґрунтування своїх заперечень щодо стягнення аліментів відповідач зазначив, що законодавством передбачено стягнення аліментів на утримання однієї дитини в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому позовні вимоги про стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) не можуть бути задоволені судом. Окрім того, за словами відповідача, стягнення аліментів з особи, яка ще не є батьком дитини, суперечить нормам чинного законодавства. В частині стягнення аліментів на утримання позивача в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку відповідач заперечує, оскільки у шлюбі з ОСОБА_4 не перебував, сторони не вели спільного господарства, не планували одружуватися та народжувати спільних дітей. Окрім того вказує, що має складне захворювання інфаркт міокарда, потребує постійного лікування, а також має статус особи з інвалідністю ІІІ групи.

Позивач ОСОБА_4 та її представник в судове засідання для розгляду справи по суті не з`явилися, від представника позивача адвоката Козирєва І.М. надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, а також просить змінити прізвище дитини на « ОСОБА_5 » та по батькові записати « ОСОБА_6 ».

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання для розгляду справи по суті не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.

Представник третьої особи - Житомирського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, просив суд розглянути позов, виходячи з матеріалів справи та згідно з вимогами чинного законодавства, а у разі задоволення позову просив вказати у рішенні суду певні відомості для внесення даних до актового запису про народження дитини.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності та кожен окремо дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність згідно з положенням, наведеним у статті 211 ЦПК України.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме судового розгляду справи по суті, не здійснювалось.

Із наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про народження вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_4 , батьками дитини вказані: батько ОСОБА_7 , мати ОСОБА_1 . Дане свідоцтво було видане Житомирським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області 18.09.2019 року та у зв`язку із народженням дитини складено актовий запис №2412.

Відомості про батька внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження.

З матеріалів справи також слідує, що син ОСОБА_4 проживає разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із частинами першою, шостою статті 81, частинами першою статті 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

Перевіривши наявні у справі докази у їх сукупності та враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 фактично визнав своє батьківство щодо сина ОСОБА_4 , суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог в цій частині.

За змістом статті 134 СК України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

За даних обставин підлягають внесенню і відповідні зміни до актового запису про народження неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з положенням ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 1 статті 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 80 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення та наведені у статті 182 СК України.

Суд критично оцінює надані відповідачем докази щодо стану його здоров`я та матеріального становища зважаючи на таке. Так, із доданої до відзиву копії договору оренди квартири від 19.12.2018 слідує, що строк дії договору із 19.12.2018 по 19.08.2019. При цьому строк дії договору може бути продовжений сторонами шляхом підписання письмового документу, проте такий документ у матеріалах справи відсутній. Зі змісту довідки про доходи відповідача від 02.10.2020 вбачається, що ОСОБА_2 працює у ФОП ОСОБА_8 на посаді кур`єра, при цьому на довідці підпис ФОП ОСОБА_8 скріплений печаткою іншої ФОП ОСОБА_9 . За відомостями, що наведені у довідці до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ №543306, ОСОБА_2 встановлена третя група інвалідності з дитинства на строк до 01.10.2020. У свою чергу дані про інвалідність відповідача після 01.10.2020 матеріали справи не містять. Крім цього, зі змісту відзиву не зрозуміло чи виховує відповідач власну доньку або доньку своєї «цивільної» дружини, проте суд враховує відсутність у матеріалах справи копій свідоцтв про народження, у яких батьком дитини зазначений ОСОБА_2 .

З огляду на викладене та враховуючи, що основна відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, покладається на батьків, зважаючи на наведені у статті 182 СК України обставини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та стягує на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини.

У відповідності із ч. 2 ст. 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 та ч. 4 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Вирішуючи питання щодо стягнення аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років, вивчивши й дослідивши докази у справі та надавши їм відповідну оцінку суд виходить із того, що відповідач є працездатною особою (як зазначалось вище, доказів інвалідності ОСОБА_2 на час ухвалення рішення матеріали справи не містять), офіційно працевлаштований, а позивач натомість перебуває на обліку в управлінні соцзахисту та отримує відповідну допомогу на дитину, здійснює догляд за дитиною, у зв`язку із чим суд з огляду на матеріальне становище та стан здоров`я платника аліментів приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4 у цій частині в розмірі 1/8 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно на її утримання до досягнення дитиною трьох років.

При вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами в частині позовних вимог про визнання батьківства суд керується положенням ч. 1 ст. 142 ЦПК України та покладає на відповідача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягає стягненню судовий збір за подання позову про стягнення аліментів, від сплати якого відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена при зверненні до суду, в сумі 630,60 грн. (позивач просила стягнути з відповідача аліменти, що в цілому становлять 1/2 (1/3+1/6), тобто 50% його заробітку (доходу), однак судом позовні вимоги задоволено частково в розмірі 3/8 (1/4+1/8) заробітку (доходу) відповідача або 37,5% його доходу).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 80, 84, 91, 125, 126, 128, 134, 135, 180-184, 191 СК України, ст.ст. ст.ст. 2-5, 10-13, 76-82, 141, 142, 206, 211, 264, 265, 352, 354, 430 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Внести зміни до актового запису №2412, складеного 18.09.2019 року Житомирським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про народження ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , виключивши відомості про його батька « ОСОБА_7 », та записати батьком дитини ОСОБА_4 громадянина України « ОСОБА_2 », ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Присвоїти дитині ОСОБА_4 прізвище « ОСОБА_5 », а по батькові змінити на (записати) « ОСОБА_6 ».

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 (після змін в актовому записі ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.07.2020 року і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/8 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 01.07.2020 року і до досягнення дитиною ОСОБА_4 (після змін в актовому записі ОСОБА_10 ) трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету судовий збір у сумі 420,40 грн., сплачений відповідно до квитанції №5593118 від 01.07.2020 року. Оригінал квитанції зберігається у Богунському районному суді міста Житомира в матеріалах справи №295/7698/20.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 420,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 630,60 грн.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Богунський районний суд міста Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 ( АДРЕСА_2 ), РНОКПП НОМЕР_1 .

Третя особа Житомирський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), адреса: м. Житомир, м-н Соборний, 1.

Суддя Д. В. Кузнєцов