Справа №489/3996/19
Провадження №2/489/481/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань - Середою А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Альфа-банк» про визнання частково недійсним договору про внесення змін № 3 та договору про внесення змін № 4

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про: визнання частково недійсним договір про внесення змін № 3 від 29 травня 2014 року до Договору кредиту № 640/70-к70 від 14 лютого 2008 року, а саме п. 2.1 договору; визнання частково недійсним договір про внесення змін № 4 від 29 травня 2014 року до Договору кредиту № 640/70-к70 від 14 лютого 2008 року, а саме п. 2.1 договору. Мотивуючи свої вимоги тим, що п. 2.1 договору про внесення змін № 4 та п. 1.1 договору про внесення змін № 3 від 29.05.2014 року є незаконними та укладеними з порушенням норм чинного законодавства, оскільки відповідачем не було надано йому у письмовій формі в повному обсязі інформації про нові умови кредитування, не було надано відомостей щодо орієнтованої сукупної вартості кредиту, оскільки вона змінилася після зміни графіку погашення. Крім того, не роз`яснений графік повернення процентів за користування надання коштами, а отже позивач не був обізнаний про остаточну суму грошових коштів, які йому необхідно було сплачувати щомісячно. Крім того, збільшення терміну погашення зобов`язання передбачає збільшення терміну нарахування процентів за користування коштами, а отже тягне за собою фактичне збільшення зобов`язань позивача, про що відповідач не зазначив при укладенні додаткової угоди. Фактично п. 1.1 договору про внесення змін № 3 та п. 2.1 договору про внесення змін № 4 від 29.05.2014 року вважає необхідним визнати недійсним, оскільки він суперечить вимогам Закону України "Про захист прав споживачів" та Закону України "Про банки і банківську діяльність", так як при укладенні договорів, банк не надав позичальнику повної та доступної інформації про сукупну вартість кредиту, що є істотною умовою договору та фактично не відповідають дійсності, а саме суперечать висновку експерта № 7 від 01.07.2019 року проведеного Миколаївським науково-дослідницьким експертно-криміналістичним центром від 01 липня 2019 року.

Від відповідача ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа - банк» надійшов відзив на позовну заяву. відповідно до якого відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Посилаючись на те, що 14.02.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку Укрсоцбанк" правонаступником якого є ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_1 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 640/70-к70, за умовами якого банк надав позивачу грошові кошти у тимчасове користування, в межах максимального ліміту заборгованості до 480000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом к розмірі 13 % річних на строк до 13.02.2018 року включно. 29.05.2014 року між ПАТ "Укрсоцбанк та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін № 3 до Договору кредиту, відповідно до якого сторони дійшли згоди викласти договір кредиту в новій редакції. В результаті цих змін у п. 1.1 Договору кредиту сума кредиту була змінена та встановлена за взаємною згодою сторін на рівні фактичної суми заборгованості по тілу кредиту станом на 29.05.2014 року - 435072,77 доларів США, процентна ставка та кінцевий термін повернення заборгованості по тілу кредиту залишилися незмінними. 29.05.2014 року між ПАТ "Укрсоцбанк та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін № 4 до Договору кредиту, в п. 2.1 якого сторони за взаємною згодою визначили суми існуючої заборгованості за тілом кредиту та процентами - 435072,77 доларів США та 316408,74 доларів США відповідно, встановили графік їх погашення в межах існуючого кінцевого строку повернення заборгованості по тілу кредиту та з відстрочення перших платежів по ним до 10.10.2014 року. Вважає, що договір кредиту та всі інші зміни до нього укладені за взаємною згодою обох сторін, підписані сторонами без будь-яких зауважень та розбіжностей. Крім того, як встановлено постановою Миколаївського апеляційного суду від 31.07.2019 року, укладаючи договір кредиту та зміни до нього, ОСОБА_1 погоджувався з його умовами та був обізнаний і щодо порядку і щодо графіку сплати платежів у погашення заборгованості. Дана обставина є преюдиційною та не потребує доказуванню при розгляді будь-якої іншої справи. В п. 2.1 Договору про внесення змін 4 нового графіку погашення заборгованості за тілом кредиту здійснено в межах первісно передбаченого Договору кредиту кінцевого терміну його повернення до 13.02.2018 року включно, що повністю спростовує твердження позивача про те, що в результаті цих змін відбулося збільшення терміну погашення зобов`язання, яке передбачає збільшення терміну нарахування процентів за користування коштами та тягне за собою фактичне збільшення зобов`язань позивача. Висновок експерта, на який посилається позивач, складений в межах іншої судової справи та виконаний не на замовлення позивача, а тому банк вважає, що в розумінні наведених норм чинного законодавства копія висновку експерта не є належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом. Метою укладення Договору про внесення змін № 3 та Договору про внесення змін № 4 була реструктуризація наявної заборгованості позивача за договором кредиту шляхом надання йому відстрочки по сплаті тіла кредиту та процентів до 10.10.2014 року, про що свідчить, зокрема новий графік погашення заборгованості, наведений у Додатку № 1 до Договору про внесення змін № 4, то відповідно до наведеного вище, надання банком позивачу інформації про умови кредитування та відомостей щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту , яка змінилася після зміни графіку погашення, за Законом України "Про захист прав споживачів" не було обов`язковим. Але не зважаючи на це, така інформація позивачу банком все одно була надана, про що свідчить Додаток № 2 до Договору про внесення змін № 4. Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу щодо того, в чому саме полягає порушення його прав як споживача. Крім того просить застосувати строк позовної давності.

Суд не вбачає передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи, та з огляду на розумність строків розгляду справ, вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами, що повністю узгоджується з приписами статті 223 ЦПК України.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

14 лютого 2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» (правонаступником є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 640/70-К70, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику грошові кошти в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 480000,00 доларів США на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання зі сплатою відсотків за його використання в розмірі 13,0 % річних з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 13 лютого 2018 року (п.п. 1.1, 1.1.1, 1.1.1.1).

Кредит надавався позичальнику на споживчі потреби (п. 1.2).

24 лютого 2009 року між АКБСР «Укрсоцбанк» (правонаступником є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду № 2 до Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 640/70-К70 від 14.02.2008 року, відповідно до якої змінено процентну ставку за користування кредитом та встановлено її на рівні 14,5 % річних. Кінцевий строк повернення заборгованості за кредитом до 13 лютого 2018 року (п. 1.1.1 Угоди).

29 травня 2014 року між ПАТ "Укрсоцбанк" (далі-кредитор) та ОСОБА_1 (далі-позичальник) укладено догорів про внесення змін № 3 до Договору кредиту № 640/70-К70 від 14.02.2008 року, відповідно до якого кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 435072,77 доларів США 77 центів, зі сплатою 14,5 % річних та комісій в розмірі та в порядку, визначених в Додатку № 1 до цього договору, що є його невід`ємною частиною, на умовах визначених цим Договором, з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 13 лютого 2018 року (п. 1.1, 1.1.1 Договору).

Згідно п. 1.2 Договору про внесення змін № 3 до Договору кредиту № 640/70-К70 від 14.02.2008 року, кредит надається позичальнику на споживчі потреби.

Відповідно до п. 2.1 Договору про внесення змін № 3 до Договору кредиту № 640/70-К70 від 14.02.2008 року, надання кредиту на цілі, визначені п. 1.2 цього Договору проводиться після укладення договору/ів вказаного/них в п. 1.3 та 3.3.5 цього Договору шляхом видачі позичальнику грошових коштів в іноземній валюті.

29 травня 2014 року між ПАТ "Укрсоцбанк" (далі-кредитор) та ОСОБА_1 (далі-позичальник) укладено догорів про внесення змін № 4 до Договору кредиту № 640/70-К70 від 14.02.2008 року, відповідно до якого встановлено, що погашення залишку заборгованості позичальника за кредитом в сумі 435072,77 долари США 77 центів та процентами, що нараховані станом на 29 травня 2014 року в сумі 316408,74 доларів США 74 цента здійснюватиметься згідно з графіком, який є Додатком № 1 до цього Договору про внесення змін, в наступному порядку: до 10 числа кожного місяця, починаючи з жовтня 2014 року та з кінцевим терміном повернення заборгованості за Кредитним договором до 13 лютого 2018 року (включно), на умовах, визначених договором кредиту з урахуванням положень цього договору про внесення змін.

Згідно п. 2.2 Договору про внесення змін № 4 до Договору кредиту № 640/70-К70 від 14.02.2008 року, встановлена процентна ставка за користування Кредитом в розмірі 1% річних протягом чотиримісячного строку з дати підписання цього Договору про внесення змін.

Судом встановлено, що у серпні 2016 року ПАТ "Укрсоцбанк" звернулося до суду із вказаним позовом, яким просив стягнути на свою користь заборгованість за договором про надання відновлюваної кредитної лінії № 640/70-К70 від 14.02.2008 року в сумі 1032240,31 дол. США в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату винесення рішення у справі та судовий збір у сумі 383738,30 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 вересня 2019 року, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» з ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 640/70-К70 від 14.02.2008 року: по кредиту та процентам - 871020,92 доларів США; пеня за несвоєчасне повернення кредиту та процентів - 4 101 208 (чотири мільйони сто одна тисяча двісті вісім) грн. 56 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судовий збір в сумі 383 738,3 грн.

Представником ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11.09.2017 року.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 31.07.2019 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 11 вересня 2017 року залишено без змін.

Позивач посилається на те, що його представником по справі № 489/3968/16-ц за позовом ПАТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в рамках апеляційного провадження, було заявлено клопотання про проведення судової бухгалтерсько-економічної експертизи, яке ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 23.11.2018 року було задоволено.

Згідно висновку експерта № 7 від 01.07.2019 року, згідно наданих документів заборгованість ОСОБА_1 за Кредитним договором № 640/70-К70 від 24.02.2008 року: за тілом кредиту станом на 02.08.2016 року становить - 433935,46 доларів США, або еквівалент в гривнях по офіційному курсу станом на 02.08.2016 року становить 10754439,47 грн.; за відсотками станом на 02.08.2016 року становить 431270,34 доларів США, або еквівалент в гривнях по офіційному курсу станом на 02.08.2016 року становить 10688388,47 грн.; за сумами пені за несвоєчасне погашення тіла кредиту за період часу з 01.08.2015 року по 02.08.2016 року становить 71180,37 доларів США або еквівалент в гривнях по офіційному курсу станом на 02.08.2016 року становить 1764098,73 грн.; за сумами пені за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом за період часу з 01.08.2015 року по 02.08.2016 року становить 90039.02 доларів США або еквівалент в гривнях по офіційному курсу станом на 02.08.2016 року становить 2231482,05 грн.

Проте, при винесенні вищевказаної постанови, Миколаївський апеляційний суд з наведеним висновком експерта не погодився, оскільки в наведених розрахунках допущено механічні математичні помилки. А саме, в додатку 2 до висновку експерта таблиці 2.1 загальна сума отриманих коштів, на яку експертом проводилося нарахування відсотків, складає 471600, 00 доларів США, а не 476000, 00 доларів США, як раніше визначено експертом. Така відмінність стала внаслідок помилкового неврахування в загальній сумі отриманих коштів одного траншу кредиту на суму 4400, 00 доларів США, отриманого позичальником 02 квітня 2008 року, та не здійснено на вказану суму нарахування відсотків за користування кредитом. Також, загальна сума сплачених боржником коштів в цьому розрахунку зазначено, як 125324, 96 доларів США, а не 125319 доларів США, як визначено експертом раніше у п. 1.2 дослідницької частини висновку експерта. Така невідповідність виникла внаслідок помилкового зазначення платежу ОСОБА_1 від 08 квітня 2009 року замість сплаченої суми 4932,00 зазначено 4937, 00 доларів США. Загальна сума нарахованих відсотків у стовпчику 7 та загальна сума нарахованих відсотків за місяць у стовпчику 9 визначені експертом в однакових сумах-518930,76 доларів США, при тому що результат додавання всіх складових цих сум виходить іншим, а саме 518546,59 та 518686,11 доларів США відповідно. В свою чергу, різниця між цими фактичними загальними сумами (518686,11-518546,59=139.52) є результатом неправильного відображення експертом сум відсотків нарахованих станом на 28 березня 2008 року (зазначено 4800,29 замість 4800,30 та за період з 29 квітня 2009 року до 29 травня 2014 року (зазначено 324530,39 замість 324390,86. Крім того у вказаному розрахунку експертом було двічі невірно визначено кількість днів у періоді нарахування (стовпчики 1 та 2), а саме період з 28 квітня 2008 року до 08 травня 2008 року визначений рівнем 9 дням, що фактично дорівнює періоду з 29 квітня 2008 року до 08 травня 2008 року та свідчить про помилку у кількості днів попереднього періоду , де замість 19 днів помилково зазначено 18 днів та період з 29 вересня 2008 року до 09 жовтня 2008 року визначений рівним 11 дням, а не 10, як це є фактично. Зазначене впливає на результат відсотків, оскільки дані стовпчику 2 входять до формули їх нарахування. Також не можна погодитись з визначеним експертом, розподілом сплачених позичальником сум між відсотками та тілом кредиту, що відображено у стовпчиках 8, 10, та 11 цієї ж таблиці 2.1 сплачених позичальником коштів 10 лютого 2009 року, оскільки таке протирічить п.2.12 діючої на той час редакції договору та платіжним документам, де сума платежу розподілена на суму заборгованості за тілом кредиту та суму відсотків. В разі виправлення вказаних помилок в експертному висновку, сума заборгованості буде перевищувати заборгованість нараховану позивачем на 947,77 доларів США. Таке вбачається з наведених розрахунків банку за допомогою таблиці аналогічної з таблицею запропонованою експертом.

Миколаївський апеляційний суд, при винесені постанови, дійшов висновку, що розрахунок кредитної заборгованості наданий ПАТ «Укрсоцбанк» є вірним, ґрунтується на умовах договору та відповідних змін до нього. Фактично з урахуванням виправлення допущених експертом помилок таке підтверджується і висновком експертизи. Таким чином доводи позивача щодо невірності розрахунку не найшли свого підтвердження.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частина 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із частинами першою, третьою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно п. 7 та п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009р. №9 « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Отже необхідною умовою для визнання кредитного договору недійсним є умова щодо встановлення обставин, передбачених ст. ст. 215, 203 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У відповідності до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

Пунктом 2.1. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, які діяли на час виникнення вказаних правовідносин та затверджені постановою Правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168, передбачено, що банки зобов`язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Згідно п. 7.1 Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 640/70-К70, усі додатки, зміни та доповнення до цього договору мають бути вчинені в письмовій формі та підписані належним чином уповноваженими на те представниками сторін, з обов`язковим посиланням на цей договір.

Як вбачається зі змісту Договору внесення змін № 3, позивач та відповідач, за взаємною згодою змінили порядок (графік) погашення кредиту, а також встановили графік погашення кредиту в наступному порядку: до 10 числа кожного місяця, починаючи з березня 2008 року у сумі 9668,28 та з кінцевим терміном повернення заборгованості кредиту до 13 лютого 2018 року, на умовах визначених цим Договором (п. 1.1.1 Договору).

Як вбачається зі змісту Договору внесення змін № 4, позивач та відповідач, за взаємною згодою змінили порядок (графік) погашення кредиту, а також встановили графік погашення кредиту в наступному порядку: до 10 числа кожного місяця, починаючи з жовтня 2014 року у сумі 9668,28 та з кінцевим терміном повернення заборгованості кредиту до 13 лютого 2018 року, на умовах визначених цим Договором (п. 2.1 Договору).

Згідно Додатку № 1 до Договору про внесення змін № 4 до Договору кредиту № 640/70-К70 від 14.02.2008 року,встановлено графік повернення кредиту: з жовтня 2014 року по лютий 2018 року щомісячно вноситься позичальником плата у сумі 10611,53 доларів США.

Згідно вимог ст. 509 ЦК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 3 статті 1054 ЦК України зазначається, що особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом, а саме Законом України "Про захист прав споживачів".

Згідно з п. 17, 23 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів", послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб.

Згідно із ч. 5 ст.11Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Ця норма, окрім іншого, покликана надати споживачу повну інформацію щодо кредитування, ще до укладення самого договору, аби дозволити позичальнику спрогнозувати наслідки підписання правочину, усвідомити реальний об`єм взятих на себе зобов`язань.

Перелік умов, котрі можуть вважатись несправедливими міститься і у частині 3 ст. 18 Закону № 1023-XII із застереженнями, встановленими частиною 4 цієї ж статті.

Згідно цих правових норм, несправедливими є, зокрема, умови договору про: 1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров`я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); 2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); 3) встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; 4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору; 5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором; 6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; 7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); 8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; 9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; 10) установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; 11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; 12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; 13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; 14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; 15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей; 16) встановлення обов`язку споживача виконати всі зобов`язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; 17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов`язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Положення пункту 8 частини третьої цієї статті не застосовується до умови договорів про надання споживчого кредиту, відповідно до якої кредитодавець встановлює право розірвати договір в односторонньому порядку за наявності підстав, визначених законодавством, та за умови негайного повідомлення кожної із сторін про розірвання договору. Положення пункту 11 частини третьої цієї статті не застосовується до договорів, укладених на невизначений строк, за умови встановлення в таких договорах обов`язковості повідомлення заздалегідь споживача про намір змінити умови договору і надання йому у зв`язку з цим права на розірвання договору. Положення пункту 13 частини третьої цієї статті не застосовується до положень про індексацію ціни, що відповідають законодавству, якщо умови та метод розрахунку ціни чітко і недвозначно визначено у договорі. Положення пунктів 8, 11 та 13 частини третьої цієї статті не застосовуються до: 1) операцій із цінними паперами, фінансовими послугами та іншими товарами або послугами, ціна яких залежить від зміни котировок або індексів на біржах чи ставок на фінансових ринках, які не контролюються продавцем; 2) договорів про купівлю/продаж іноземної валюти, дорожніх чеків або про міжнародні грошові перекази, номіновані в іноземній валюті.

Жодного із цих положень Кредитний договір, в тому числі і його пункти, котрі стосуються відсоткової ставки, не містить, а тому відсутні правові підстави вважати його умови несправедливими.

Суд вважає, що позивач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту в іноземній валюті до вільно обраного ним банку, а саме до відповідача, був ознайомлений із умовами кредитування, інформацією щодо сукупної вартості кредиту, порядком погашення основної суми кредиту, процентів за користування кредитом, графіком платежів, загальним розміром вказаних сум та розміром сукупних витрат, необхідних для укладення кредитного договору, про що свідчить його підпис на кредитному договорі та виконання умов договору протягом відповідного часу.

Матеріали справи не містять доказів на спростування презумпції правомірності правочину у цілому, зокрема не спростовано, що під час укладення кредитного договору позивач діяв свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодився з його умовами, визначивши при цьому характер правочину і всі його істотні умови.

Щодо посилання позивача на висновок експерта № 7 від 01.07.2019 року, який міститься в матеріалах справи № 489/3968/16-ц, суд приходить до наступного.

Відповідно до частини 1 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. (частина 1 ст. 110 ЦПК України)

Судом даний висновок не береться до уваги, оскільки Миколаївський апеляційний суд, при винесенні постанови по вищезазначеній справі, не погодився з даним висновком експерта № 7 від 01.07.2019 року, оскільки в наведених розрахунках допущено механічні математичні помилки. Крім того, дійшов висновку, що розрахунок заборгованості наданий ПАТ "Укрсоцбанк" є вірним та ґрунтується на умовах договору та відповідних змін до нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1 був ознайомлений з умовами договору, мав можливість розірвати його в разі, якщо умови договору його не влаштовували. Однак, протягом тривалого часу він жодних претензій до відповідача не висловив, приймав добровільну участь в укладенні додаткових угод до кредитного договору не заперечуючи правомірності отримання кредиту в іноземній валюті та відповідно обов`язку щодо повернення кредиту, приступив до виконання умов кредитного договору, певний час сплачував кредитні платежі, що свідчить про те, що він був обізнаний та погодив умови договору в повному обсязі.

Матеріалами справи встановлено, що сторони при укладенні договору досягли згоди з усіх істотних умов, як щодо суми кредиту, плати за користування кредитними коштами, строку та порядку повернення цих коштів, відповідальність сторін у випадку порушення зобов`язань по договору, а тому відсутні підстави вважати, що умови договору є несправедливими.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою у позові за недоведеністю, суд залишає поза увагою заяву представника відповідача про застосування строків позовної давності. Такі висновки суду відповідають роз`ясненням Верховного Суду України, викладеним у постанові його Пленуму № 14 від 18 грудня 2009 року, у абзаці третьому п. 11, якої зазначено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Згідно приписів статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, інші судові витрати у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 142, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа - банк» про визнання частково недійсним договору про внесення змін № 3 та договору про внесення змін № 4 - відмовити.

Строк подання апеляційної скарги під час дії карантину , встановленого КМУ з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби COVID-19 продовжується на строк дії такого карантину (Розділ ХІІ «Прикінцевих положень» Цивільного процесуального кодексу України).

Починаючи с офіційної дати закінчення карантину апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: акціонерне товариства «Альфа - банк», , юридична адреса: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100.

Суддя Ленінського районного

суду міста Миколаєва Н.О. Рум`янцева

Повний текст судового рішення складено «24» червня 2020 року.