ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1989/20 Справа № 175/4523/19 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.,

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Черкас Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до судді Третього апеляційного адміністративного суду Чабаненко С.В., судді Третього апеляційного адміністративного суду Чумак С.Ю., судді Третього апеляційного адміністративного суду Юрко І.В., судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Царікової О.В. про відшкодування моральних та матеріальних збитків за порушення суб`єктом владних повноважень права на звернення до суду задля захисту особистого немайнового права на життя і безпечне для життя і здоров`я довкілля від протиправних дій суддів та посадових осіб державних органів влади, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до судді Третього апеляційного адміністративного суду Чабаненко С.В., судді Третього апеляційного адміністративного суду Чумак С.Ю., судді Третього апеляційного адміністративного суду Юрко І.В., судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Царікової О.В. про відшкодування моральних та матеріальних збитків за порушення суб`єктом владних повноважень права на звернення до суду задля захисту особистого немайнового права на життя і безпечне для життя і здоров`я довкілля від протиправних дій суддів та посадових осіб державних органів влади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

З такою ухвалою не погодився позивач ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з`ясування, порушення норм процесуального права, просив її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається у листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області із позовною заявою до судді Третього апеляційного адміністративного суду Чабаненко С.В., судді Третього апеляційного адміністративного суду Чумак С.Ю., судді Третього апеляційного адміністративного суду Юрко І.В., судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Царікової О.В., в якому просив прийняти на підставі ст. 150 ЦПК України його заяву про забезпечення позову у справі "про відшкодування моральних та матеріальних збитків за порушення суб`єктом владних повноважень права на звернення до суду задля захисту особистого немайнового права на життя і безпечне для життя і здоров`я довкілля від протиправних дій суддів та посадових осіб державних органів влади"; відновити порушене відповідачами, кожним окремо, його право на звернення до суду для захисту порушеного права, а також стягнути по 65625 грн. моральної шкоди за рахунок держави за кожне порушення (а.с. 2-10).

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що підставою звернення позивача із позовною заявою до суду є незгода з ухвалою судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Царікової О.В. від 24 вересня 2019 року про повернення його позовної заяви до Кабінету Міністрів України, Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Дніпропетровської обласної ради про оскарження рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, їх посадових та службових осіб, разом із його заявою про забезпечення позову, поданою разом із вказаним адміністративним позовом (справа № 160/9234/19).

У позовній заяві ОСОБА_1 також вказував, що звернувся до суду апеляційної інстанції з метою оскарження вищевказаної ухвали суду, та ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року у складі судді - доповідача Чабаненко С.В., суддів: Чумака С.Ю, Юрко І.В., які є відповідачами у даній цивільній справі, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2019 року було повернуто заявнику без розгляду.

Встановлено, ухвалою судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Царікової О.В. від 24 вересня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Дніпропетровської обласної ради про оскарження рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, їх посадових та службових осіб, разом із його заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову, поданою разом із вказаним адміністративним позовом, повернуто позивачу (а.с. 25-28).

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року у складі судді - доповідача Чабаненко С.В., суддів: Чумака С.Ю, Юрко І.В., апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2019 року було повернуто заявнику без розгляду (а.с.29, 30).

Відповідно до ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно з частиною першою статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. А відповідно до частини другої вказаної статті юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Статтями 62, 126, 129 Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов?язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватися у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» судам роз`яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» судам роз`яснено, що у розумінні положень частини першої статті 2, пунктів 1, 7, 9 частини першої статті 3, статті 17, частини третьої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб`єктами владних повноважень і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ. Скарги на дії, бездіяльність і рішення суддів мають розглядатися відповідно до процесуального законодавства.

Згідно з пунктом 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пункту 55 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Вчинені суддею (судом) процесуальні дії з розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони вчиняються чи ухвалюються.

Вчинені судом (суддею) у відповідній справі процесуальні дії й ухвалені у ній рішення не підлягають окремому судовому оскарженню шляхом ініціювання нового судового процесу.

Таким чином, якщо позивач вважав, що суди допустили порушення норм права під час розгляду його справи, він мав можливість оскаржити ухвалені у цій справі судові рішення до суду вищої (касаційної) інстанції у порядку та з підстав, визначених у відповідному процесуальному законі.

Щодо цивільної відповідальності, до якої позивач мав намір притягнути суддів - відповідачів, Консультативна рада європейських суддів зазначає, що, беручи до уваги принцип незалежності суду: i) засобом захисту від судових помилок (стосовно питань юрисдикції, суті справи або процедури розгляду) повинна бути належна система апеляційного оскарження рішень (як з дозволу суду, так і без дозволу); ii) будь-яка компенсація за інші недоліки в процесі здійснення правосуддя (у тому числі, наприклад, порушення строків розгляду справи) може вимагатися тільки від держави; iii) недоцільним є притягнення судді до будь-якої особистої відповідальності за здійснення ним уповноважених професійних обов`язків, навіть шляхом відшкодування збитків державі, крім випадків навмисного порушення (пункт 76 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів).

Оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій. Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Вказаний правовий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постановах: від 08 травня 2018 року у справі № 521/18287/15-ц (провадження № 14-90цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц (провадження № 14-399цс18), від 29 травня 2019 року у справі № 489/5045/18 (провадження № 14-191цс19).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені, а будь-яка компенсація за інші недоліки в процесі здійснення правосуддя може вимагатися тільки від держави. Позивачем у даній справі визначено відповідачами - суддів.

Отже, враховуючи, що суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у даній цивільній справі з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України.

Зазначений висновок суду відповідає обставинам справи, узгоджується із нормами процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про необгрунтованість ухвали суду, порушення судом норм процесуального права є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з ухвалою суду.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність ухвали суду в апеляційній скарзі не наведено, тому ухвалу суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді