ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/321/18 Номер провадження 22-ц/814/2338/20Головуючий у 1-й інстанції Парахіна Є. В. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»

на рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 21 серпня 2020 року у складі судді Парахіної Є. В.

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

В лютому 2018 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», звернувся до суду з вказаним позовом, в якому посилаючись на факт прострочення боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 16.02.2013 та наявність заборгованості, яка виникла станом на 31.12.2017 у розмірі 81069,74 грн, в тому числі: заборгованість за кредитом - 4994,57 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом - 67866,46 грн, заборгованість за пенею та комісією - 3872,06 грн, а також штраф (фіксована частина) - 500 грн, штраф (процентна складова) - 3836,65 грн, просив про стягнення даної суми заборгованості із покладенням на відповідача понесених по справі судових витрат - 1762 грн.

Позов мотивовано тим, що 16 лютого 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений договір б/н, на підставі якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 5000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, проте, своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 31.12.2017 утворилась вказана заборгованість.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 03 травня 2018 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 81069,74 грн та судові витрати в розмірі 1762 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 15 січня 2020 року вказане заочне рішення скасовано, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 21 серпня 2020 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банк звернувся до суду за захистом свого порушеного права поза межами позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем та її представником, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу та, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов та уклали кредитний договір у належній формі. На виконання умов договору відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку № НОМЕР_1 з терміном дії до 01/2018 року.

З моменту укладення кредитного договору ніхто із сторін не заявив про намір його припинити, така заява до Банку від позичальника не надходила, а тому карту було перевипущено.

Вказує, що висновок суду першої інстанції про сплив позовної давності суперечить матеріалам справи та свідчить про неналежне дослідження доказів.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Листопад О. В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Частина третя статті 3 ЦПК України встановлює, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК).

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина 13 статті 7 ЦПК).

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

По справі встановлено, що 16 лютого 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ «КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 шляхом підписання останньою анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку укладено кредитний договір, на підставі якого відповідачці було надано кредитні кошти в межах поновлювального кредитного ліміту на картковому рахунку.

На виконання умов кредитного договору б/н від 16.02.2013 відповідачці було видано кредитні картки, термін дії останньої з яких був до 01/18.

Відмовляючи у задоволенні позову кредитора в частині стягнення з позичальника заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 67 866,46 грн, заборгованості за пенею та комісією - 3872,06 грн, а також штрафу (фіксована частина) - 500 грн та штрафу (процентна складова) - 3836,65 грн, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, затверджені наказом від 06.03.2010 № СП-2010-256, та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами 16 лютого 2013 року кредитного договору, з чим погоджується і судова колегія апеляційного суду.

Такі висновки суду узгоджуються правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (№ 14-131цс19) та доводами апеляційної скарги не спростовуються.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір укладається у письмовій формі, кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1155 ЦК України).

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі (частина друга статті 1056-1 ЦК України).

Згідно частини другої статті 551 ЦК України, якщо предметом неустойки (штрафу, пені) є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Отже за відсутні у анкеті-заяві від 16.02.2013, яка підписана сторонами, таких істотних умов кредитного договору, як розмір процентів, пені та штрафу, а також порядку їх сплати, у суду немає підстав вважати, що сторони обумовили у належній письмовій формі ціну договору у виді сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, тому підстав для задоволення позовних вимог банку в цій частині колегією суддів апеляційного суду не вбачається.

Судом також встановлено факт наявної заборгованості ОСОБА_1 по кредиту у сумі 4994,57 грн, що підтверджується письмовими доказами та сторонами по справі не оскаржується.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» в цій частині, суд першої інстанції помилково застосував позовну давність до вимог банку про повернення позичальником фактично одержаних кредитних коштів.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, згідно частини четвертої статті 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (статті 257 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

У цій справі строк виконання позичальником зобов`язання з повернення кредиту пов`язується із закінченням строку кредитування, який збігається зі строком дії кредитної картки.

Даючи оцінку вказаним обставинам, суд першої інстанції визнав недоведеним факт одержання ОСОБА_1 кредитної картки № НОМЕР_2 зі строком дії до кінця січня 2018 року. При цьому суд залишив поза увагою фактичне користування даною кредитною карткою позичальником з 02.07.2014 по 29.08.2014, що підтверджується виписками по рахунку ОСОБА_1 та відповідачкою по справі не заперечується. Втрата в подальшому кредитної картки не звільняє позичальника від обов`язку повернути одержані кредитні кошти після закінчення строку кредитування.

Таким чином строк виконання ОСОБА_1 зобов`язання з повернення кредитних коштів сплинув 31.01.2018, із даним позовом до суду АТ КБ «ПриватБанк» звернувся 21.02.2018 - в межах загального строку позовної давності, тому підстав для застосування наслідків, передбачених статті 267 ЦК України, по справі не має, на що суд першої інстанції належної уваги не звернув, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права та помилкового вирішення справи.

За таких обставин оскаржене рішення суду першої інстанції в частині відмови у захисті порушених прав позивача через пропуск позовної давності підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового судового рішення про задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення неповернутої суми кредитних коштів у розмірі 4994,57 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції про відмову у позові за безпідставністю є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування з наведених в апеляційній скарзі мотивів колегією суддів апеляційного суду не вбачається.

За правилами частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України, ухвалюючи нове рішення апеляційний суд відповідно змінює розподіл судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 21 серпня 2020 року в частині відмови у стягненні заборгованості за кредитом - скасувати та постановити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 16 лютого 2013 року задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в сумі 4994,57 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 108,54 грн та за подання апеляційної скарги в розмірі 162,81 грн, а всього 271,35 грн.

В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 21 серпня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна