ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_______________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 січня 2020 року

м. Харків

справа № 2037/6-9/11

провадження № 22-ц/818/648/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Бровченка І.О., Бурлака І.В.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Куп`янському, Шевченківському районах та м. Куп`янськ Головного територіального управління юстиції у Харківській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Куп`янському, Шевченківському районах та м. Куп`янськ Головного територіального управління юстиції у Харківській області про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду Харківської області від 04 листопада 2019 року, постановлену під головуванням судді Островської Н.І., в залі суду в смт Шевченкове Харківської області, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, заінтересована особа - Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Куп`янському, Шевченківському районах та м. Куп`янськ Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Ухвалою Шевченківського районного суду Харківської області від 04 листопада 2019 року у задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити його заяву про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України; копію постанови з відміткою суду про набрання нею законної сили направити на адресу Державної прикордонної служби України на виконання, а судові витрати покласти на Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Куп`янському, Шевченківському районах та м. Куп`янськ Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що ухвалою Шевченківського районного суду Харківської області від 18 травня 2011 року його було обмежено у праві виїзду за межі України до закінчення виконання боргових зобов`язань без вилучення паспортного документу. Проте наразі відсутні підстави для існування таких обмежень, оскільки у 2011 році завершено виконавче провадження, на підставі якого його було обмежено у праві виїзду за межі України. ОСОБА_1 вказує, що на теперішній час виконавчі провадження, де він є боржником, на примусовому виконанні у відділах державної виконавчої служби не перебувають. Строк пред`явлення до виконання виконавчих листів щодо нього сплинув більше семи років тому. Заявник вважає, що у зв`язку з завершенням виконання зведеного виконавчого провадження відпала необхідність у застосуванні до нього тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Зі спливом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання право стягувача на виконання рішення в примусовому порядку вважається реалізованим незалежно від того, чи виконав боржник свій обов`язок за цим рішенням. В свою чергу боржник зі спливом відповідного строку не може нести певні обмеження, що пов`язані з необхідністю виконання рішення суду, право на виконання якого вже реалізовано. Апелянт зазначає, що наявна заборона на виїзд за межі України порушує його конституційні права на вільне пересування. Тому вважає, що наявні підстави для скасування тимчасового обмеження його у праві виїзду за межі України, яке встановлене ухвалою Шевченківського районного суду Харківської області від 18 травня 2011 року.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що виконавчі провадження, в яких заявник є боржником наразі є завершеними, проте не є закінченими; тому відсутні підстави для скасування тимчасового обмеження заявника у праві виїзду за межі України.

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що на виконанні у відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції Харківської області перебувало зведене виконавче провадження, відкрите на підставі виконавчих листів № 1-22/10 від 02.06.2010 року, № 2-1005/10 від 21.09. 2010 року, № 2-462/09 від 23.12.2009 року, виданих Шевченківським районним судом Харківської області та виконавчого листа № 2-а-6602/10/2070 від 16.07.2010 року, виданого Харківським окружним адміністративним судом.

На підставі вказаних виконавчих листів з ОСОБА_1 здійснювалося примусове стягнення на користь держави штрафу у розмірі 5 440 грн.; на користь ОСОБА_2 боргу за договором позики у розмірі 61 650 грн.; на користь кредитної спілки «Карат» солідарне з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором у розмірі 71 235,38 грн. та судових витрат у розмірі 832,35 грн., а також на користь держави податкового боргу у розмірі 542 870,59 грн., відповідно.

За поданням відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції Харківської області ухвалою Шевченківського районного суду Харківської області від 18 травня 2011 року ОСОБА_1 тимчасово обмежено у праві виїзду за межі території України до закінчення виконання боргових зобов`язань без вилучення паспортного документу - паспорту громадянина України (а.с. 12).

Згідно відповіді Головного територіального управління юстиції у Харківській області на звернення ОСОБА_1 від 24.07.2019 року, виконавчі провадження з виконання виконавчих листів № 1-22/10 від 02.06.2010 року, № 2-1005/10 від 21.09.2010 року, № 2-462/09 від 23.12.2009 року, виданих Шевченківським районним судом Харківської області та виконавчого листа № 2-а-6602/10/2070, виданого 16.07.2010 року Харківським окружним адміністративним судом, які знаходились на виконанні у Шевченківському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, де ОСОБА_1 був боржником, завершені. На теперішній час виконавчі провадження на примусовому виконанні у відділах державної виконавчої служби, підпорядкованих Головному територіальному управлінню юстиції у Харківській області, не перебувають (а.с. 10,11).

Як на підставу вимог заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, ОСОБА_1 посилався на те, що наразі виконавчі провадження, де він є боржником, на примусовому виконанні у ВДВС не перебувають. Вжиті ухвалою суду від 18.05.2011 року обмеження, порушують його право на вільне пересування, в тому числі і виїзд за межі України, які гарантовані Конституцією України, оскільки підстав для їх вжиття на теперішній час не існує. Тому просив суд скасувати тимчасове обмеження його у праві виїзду за межі України, яке встановлене ухвалою Шевченківського районного суду Харківської області від 18 травня 2011 року.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В силу ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Згідно ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово обмежено у видачі паспорта або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, або він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання.

Згідно п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Судом встановлено, що ухвалою Шевченківського районного суду Харківської області від 18 травня 2011 року ОСОБА_1 тимчасово обмежено у праві виїзду за межі території України без вилучення паспортного документу - паспорту громадянина України до закінчення виконання боргових зобов`язань по зведеному виконавчому провадженню, відкритого на підставі виконавчих листів № 1-22/10 від 02.06.2010 року, № 2-1005/10 від 21.09. 2010 року, № 2-462/09 від 23.12.2009 року, виданих Шевченківським районним судом Харківської області та виконавчого листа № 2-а-6602/10/2070 від 16.07.2010 року, виданого Харківським окружним адміністративним судом (а.с. 12).

Разом з тим вказане виконавче провадження, яке знаходилось на виконанні у Шевченківському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, де ОСОБА_1 був боржником, завершені. (а.с. 10,11).

Відповідно до ч. 5 ст. 441 ЦПК України, суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

До предмета доказування у спорах щодо скасування заходів обмеження виїзду за кордон входить доведення факту нездійснення виконавцем покладеного на нього процесуальним законом обов`язку щодо доказування факту свідомого ухилення боржника від виконання рішення та спростування відповідних обставин шляхом доведення протилежного.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали справи свідчать про те, що на теперішній час зведене виконавче провадження, відкрите на підставі виконавчих листів № 1-22/10 від 02.06.2010 року, № 2-1005/10 від 21.09. 2010 року, № 2-462/09 від 23.12.2009 року, виданих Шевченківським районним судом Харківської області та виконавчого листа № 2-а-6602/10/2070 від 16.07.2010 року, виданого Харківським окружним адміністративним судом, - на примусовому виконанні у відділах державної виконавчої служби, підпорядкованих Головному територіальному управлінню юстиції у Харківській області, не перебувають.

Строк пред`явлення їх до виконання сплинув. В межах, визначених законодавством строків, не пред`явлений повторно до виконання.

Статтею 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованого Законом України від 11 вересня 1997 року) визначено, що в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами.

Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, які обмежують свободу пересування.

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у п.49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише настільки, коли воно сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року у справі «Напияло проти Хорватії», скарга №66485/01).

Навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (рішення Європейського Суду у справі «Луордо проти Італії», скарга №32190/96; у справі «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини», скарга №41463/02; у справі «Рінер проти Болгарії»).

У п.50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (§124 рішення у справі «Рінер проти Болгарії» та §35 рішення у справі «Фельдеш та Фельдешне Хайлик против Венгрии». Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (§70 рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 року у справі «Сіссаніс проти Румунії», скарга № 23468/02).

Відтак, дотримання судами процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з питань, що пов`язані з обмеженням конституційних прав і свобод громадян, зокрема, щодо обмеження їх у праві виїзду за межі України, є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Суд першої інстанції трактував закон з надмірним формалізмом, що позбавляє заявника права на свободу пересування, гарантоване ст. 33 Конституції України.

Колегія суддів вважає, що наявні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 . Слід скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 , застосоване відносно нього відповідно до ухвали Шевченківського районного суду Харківської області від 18.05.2011 року.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

З матеріалів справи убачається, що при подачі заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України та при подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у розмірі по 384,20 (а.с.20, 106).

З урахуванням задоволення вимог заяви ОСОБА_1 та задоволення вимог його апеляційної скарги, з Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Куп`янському, Шевченківському районах та м. Куп`янськ Головного територіального управління юстиції у Харківській області на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду Харківської області від 04 листопада 2019 року - скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України - задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), застосоване відносно нього відповідно до ухвали Шевченківського районного суду Харківської області від 18.05.2011 року.

Стягнути з Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Куп`янському, Шевченківському районах та м. Куп`янськ Головного територіального управління юстиції у Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Ухвалу суду направити для виконання до Адміністрації Державної прикордонної служби України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: І.О. Бровченко

І.В. Бурлака

Повне судове рішення виготовлено 14.01.2020 року.