П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2020 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 381/67/20

Номер провадження № 22-ц/824/5211/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В. В., Шахова О. В.

за участю секретаря судового засідання - Яворської А. А.,

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2020 року, постановлену під головуванням судді Осаулової Н. А., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Фастівської районної адміністрації Київської області, про встановлення місця проживання дитини з матір`ю,

в с т а н о в и в :

У січні 2020 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Фастівської районної адміністрації Київської області, про визнання місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю - ОСОБА_2 ; покладення судових витрат на відповідача.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2020 року (а.с. 15 - 16) позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Фастівської районної адміністрації Київської області, про встановлення місця проживання дитини з матір`ю, визнано не поданою та повернуто позивачу.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, 03 лютого 2020 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на незаконність оскаржуваного судового рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуваною ухвалою суду скаржнику було повернуто матеріали позовної заяви у зв`язку з ненаданням останньою відомостей про звернення до Служби у справах дітей з приводу визначення місця проживання малолітньої дитини або вмотивованої відмови вищевказаного органу у розгляді її звернення.

Разом з тим, скаржник посилається на те, що законодавством України не передбачено необхідність подання висновку служби у справах дітей при зверненні з позовною заявою до суду.

Скаржник зазначає, що висновок та рішення органу опіки та піклування є дорадчими та не тягнуть за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав та у визначенні місця проживання дитини, оскільки такий висновок не порушує прав та обов`язків жодного з батьків. Крім того, такий висновок не є нормативно-правовим актом або правовим актом індивідуальної дії та не має обов`язкового характеру, в зв`язку з чим, правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом.

.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано учасникам справи строк для подачі відзиву.

Відзиву подано не було.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 березня 2020 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні представник скаржника - адвокат Санченко Р. Г. підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, просив її задовольнити, з підстав викладених у ній.

Відповідач та представник третьої особи до суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень у зв`язку з чим, колегія суддів, керуючись ч. 2 ст. 372 ЦПК України, вважала за можливе розпочати та завершити розгляд справи за відсутності осіб, які не з`явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи представника скаржника, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Визнаючи не поданою та повертаючи позовну заяву позивачеві, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не усунуто недоліки позовної заяви відповідно до ухвали Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 січня 2020 року, а саме не надано відомості про звернення до служби у справах дітей з приводу визначення місця проживання малолітньої дитини або вмотивованої відмови цих органів у розгляді такого звернення.

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 55 Конституції Україникожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі - Конвенція), закріплено принцип доступу до правосуддя. Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист та доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Елементом права на справедливий судовий розгляд є право на доступ до суду. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це право не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу до суду потребує регулювання з боку держави. Для такого регулювання Держави-учасниці Конвенції мають певну свободу розсуду, але застосовані ними обмеження не повинні звужувати чи не применшувати можливості доступу до суду в такий спосіб або настільки, що нівелюється сама сутність цього права (mutatis mutandis рішення у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс ІІ проти Німеччини» («Prince Hans-Adam II Of Liechtenstein v. Germany») від 12 липня 2001 року, заява № 42527/98, § 44).

Виходячи зі змісту ч.3 ст.185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, визначений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити: найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Згідно ст.. 177 ЦПК України, позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. У разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів тощо. До позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів. До позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Приписами ч. 1, 3, 6 ст. 19 СК України встановлено, що увипадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Так, ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 січня 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Фастівської районної адміністрації Київської області, про встановлення місця проживання дитини з матір`ю, залишено без руху. Надано строк протягом п`яти днів з дня її отримання для виконання вимог вищевказаної ухвали, а саме для подання відомостей щодо звернення до служби у справах дітей з приводу визначення місця проживання малолітньої дитини або вмотивованої відмови цих органів у розгляді такого звернення.

Разом з тим, системний аналіз ст.ст. 175, 177 ЦПК України свідчить про те, що відсутність відомостей щодо звернення до служби у справах дітей з приводу визначення місця проживання малолітньої дитини або вмотивованої відмови цих органів у розгляді такого звернення не є підставою для залишення позовної заяви без руху.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що висновок та рішення органу опіки та піклування не є нормативно-правовими або правовими актами індивідуальної дії та не мають обов`язкового характеру.

Таким чином, у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для залишення позовної заяви без руху, а пізніше для визнання її не поданою та повернення у зв`язку з не усуненням недоліків.

Згідно п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Проаналізувавши вищенаведені обставини, колегія суду вважає, що постановлену судом ухвалу про визнання не поданою та повернення позовної заяви позивачу не можна вважати законною та обґрунтованою, її постановлено з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2020 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367-368, 369, 371, 374, 379, 381-384, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2020 року - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повне судове рішення складено 22 червня 2020 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В.В. Саліхов

О.В. Шахова