ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року м.Суми

Справа №583/551/20

Номер провадження 22-ц/816/2159/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28 серпня 2020 року, ухваленого у складі судді Сидоренка Р.В., в приміщенні Охтирського міськрайонного суду Сумської області,

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Охтирської міської ради Сумської області, Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини.

Свої вимоги мотивує тим, що під час шлюбу з відповідачкою у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04 травня 2017 року шлюб між ними було розірвано. Дитина спочатку залишилася проживати з матір`ю. На даний час дитина проживає з бабусею матір`ю відповідачки в м. Охтирка, а відповідачка проживає в м. Харкові.

Позивач зазначає, що ОСОБА_2 зловживає алкогольними напоями, стабільних доходів не має, перевірити особисто умови сина вона не давала йому можливості, у зв`язку з чим він був змушений звернутися до суду з позовом про визначення його участі в спілкуванні та вихованні дитини. Охтирський міськрайонний суд Сумської області ухвалою від 18 вересня 2019 року затвердив мирову угоду, якою встановив систематичні побачення батька з сином без участі матері. Проте, відповідачка постійно чинить перешкоди в спілкуванні з дитиною, що негативно відображається на його психічному стані.

На думку позивача, ОСОБА_2 самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні сина та його житті, відверто ігнорує потреби дитини, у зв`язку з чим дитина не має належних умов проживання.

В свою чергу зазначає, що він взмозі створити належні умови для проживання дитини, виховання та розвитку.

Посилаючись на вказані обставини просить визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання його батька ОСОБА_1 .

Охтирський міськрайонний суд Сумської області рішенням від 28 серпня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею витрати на правничу допомогу в сумі 5000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на те, що судом порушено норми процесуального права, рішення ухвалено без врахування об`єктивних обставин справи, без належної оцінки доказів, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд ухвалив рішення упереджено з наданням переваги стороні відповідачки, яка не надала на підтвердження своїх заперечень жодних доказів.

Наголошує на тому, що ОСОБА_2 має алкогольну залежність та не може дати дитині ні належного виховання та розвитку, ні матеріального забезпечення, не може забезпечити нормальних безпечних для здоров`я умов проживання. Застосовує до сина фізичну силу, чим спричиняє фізичні та моральні страждання дитині. В свою чергу син бажає проживати з ним.

Категорично вважає, що в інтересах неповнолітньої дитини слід визначити його місце проживання з батьком.

Всі інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до викладу обставин, зазначених в позові.

Від представника ОСОБА_2 адвоката Розторгуєвої В.Б. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що сторони по справі перебували у шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 10).

Московський районний суду міста Харкова рішенням від 04 травня 2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвав. (а. с. 11)

Охтирський міськрайонний суд Сумської області ухвалою від 18 вересня 2019 року у справі № 583/3381/19 затвердив мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , якою встановив порядок спілкування позивача ОСОБА_1 та його участі у вихованні неповнолітнього сина ОСОБА_3 без участі матері, за місцем його проживання, кожні другі та четверті вихідні дні та п`ятниці щомісяця, починаючи з 09.00 години п`ятниці до 18.00 години неділі син знаходиться за місцем проживання батька дитини, кожні перші та треті вихідні дні щомісяця дитина проживає у матері ОСОБА_2 . Крім того, батько має право забирати сина до місця свого проживання на шкільних канікулах неповнолітнього сина ОСОБА_3 , в тому числі літніх, а також під час своєї робочої відпустки з обов`язковим повідомленням про час та тривалість перебування дитини матері ОСОБА_2 (а .с. 14).

Відповідачка ОСОБА_2 згідно довідки виконавчого комітету Охтирської міської ради від 27 лютого 2020 року № 102 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з матір`ю ОСОБА_4 та малолітнім сином ОСОБА_3 (а. с. 80).

За місцем проживання ОСОБА_2 характеризується як спокійна та врівноважена особа, яка підтримує добросусідські відносини, любляча мати, що належно доглядає за своєю дитиною (а. с. 81).

Дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається в 2 класі Охтирської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 9. (а. с. 82).

Згідно медичних довідок від 26 лютого 2020 року № 262 та від 21 лютого 2020 року № 231 відповідачка за психіатричною допомогою до КНП СОР «Обласний клінічний медичний центр соціально небезпечних захворювань» не зверталася, на обліку в лікаря-нарколога не перебуває (а. с. 83-84).

ОСОБА_1 працює в СП «Оптіма-Фарма, ЛТД» на посаді старшого комірника відділу контрою та упаковки аптечного складу № 2 «Харківський», де за період з 01 лютого 2019 року по 31 грудня 2019 року отримав заробітну плату в розмірі 53829 грн 31 коп., з них за вказаний період відраховано на сплату аліментів 19499,16 грн. Позивач за місцем роботи характеризується позитивно (а. с. 34-35).

Протягом травня 2016 року грудня 2017 року позивач та відповідачка неодноразово зверталися до Московського відділу поліції ГУ Національної поліції в Харківській області з приводу конфліктів в сім`ї. Згідно висновків інспектора поліції подальший розгляд за вказаними заявами припинений у зв`язку з непідтвердженням фактів порушення громадського спокою (а. с. 18-31).

Згідно висновку органу опіки і піклування Охтирської міської ради від 12 березня 2020 року, визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьком ОСОБА_1 відповідає найкращим інтересам дитини та його особистому бажанню (а. с. 102-104).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належного обґрунтування та доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Позивач не довів, що проживання дитини разом з ним відповідає інтересам дитини в більшому ступеню, ніж проживання разом з матір`ю.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає алкогольними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що в справах про визначення місця проживання дітей, основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

При цьому, ЄСПЛ в рішенні «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Таким чином, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

З матеріалів справи вбачається, що після розірвання шлюбу сторони домовились про місце проживання дитини з матір`ю. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідачка весь час проводить в м. Харкові, дитина проживає з бабусею, умови проживання не відповідають передбаченим для цього нормам, мати не бере участь не тільки у вихованні сина, а й взагалі у його житті, потреби дитини відверто ігнорує, зловживає алкогольними напоями.

Проте вказані обставини не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Суд першої інстанції встановив, що дитина тривалий час проживає з матір`ю, відвідує школу в м. Охтирка, де отримав добру характеристику особистих досягнень та позитивно характеризується за місцем навчання, що свідчить про те, що мати опікується вихованням і розвитком дитини. Крім того, вихованням дитини займається бабуся.

Доводи скаржника про нібито неналежні умови проживання спростовуються висновком органу опіки та піклування, з якого вбачається, що дитина має окреме ліжко для відпочинку, стіл для навчання у будинку, в якому є дві окремі кімнати, будинок електрифікований, газифікований, у будинку є ванна.

В свою чергу позивач проживає в м. Харкові в чотирьохкімнатній квартирі. Йому належить на праві спільної сумісної власності 1/6 даної квартири. Крім нього, у вказаному житлі проживає жінка, з якою він проживає однією сім`єю, батько, матір, племінниця зі співмешканцем, а також зареєстрована його сестра. Колегія суддів вважає, що проживання дитини в квартирі з такою кількістю осіб не є кращими умовами, ніж ті в яких дитина проживає разом з матір`ю.

Згідно положень ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

В суді першої інстанції малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в присутності психолога пояснив, що він однаково добре ставиться і до матері, і до батька. Йому подобається проживати і в м. Охтирка та проводити час з батьком в м. Харкові.

Отже, місцевий суд, виходив з інтересів малолітнього сина сторін, врахувавши існуючі сталі соціальні зв`язки дитини в родині матері, його права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання і дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що позивач не довів, що проживання дитини разом з ним відповідає інтересам малолітньої дитини в більшому ступеню, ніж проживання разом з матір`ю.

В апеляційній скарзі позивач наголошує на тому, що відповідачка має алкогольну залежність, проте жодних належних та допустимих доказів на підтвердження цієї обставини суду не надав.

В той же час відповідачка на спростування тверджень позивача надала суду першої інстанції медичні довідки, згідно яких за психіатричною допомогою до КНП СОР «Обласний клінічний медичний центр соціально небезпечних захворювань» вона не зверталася, на обліку в лікаря-нарколога не перебуває.

Щодо наданих копій заяв до органів поліції та висновків за результатами проведених перевірок за 2016-2017 роки, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що вказані події відбувалися у минулому і не можуть характеризувати поведінку осіб на даний час.

Доводи позивача, що відповідачка, крім болю та душевних розладів, не може дати дитині ні належного виховання та розвитку, ні матеріального забезпечення, нормальних та безпечних для здоров`я умов проживання не підтверджуються належними та достовірними доказами та спростовуються матеріалами справи.

Місцевий суд обгрунтовано не погодився з висновком органу опіки та піклування Охтирської міської ради про доцільність проживання дитини з батьком, з огляду на тривалість проживання дитини з матір`ю, сталість їх соціальних зв`язків, добросовісне виконання нею батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, а також відсутність негативного впливу на виховання і розвиток сина.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції повно, всебічно і об`єктивно перевірив обставини справи, встановленим фактам і доказам дав вірну правову оцінку та дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Колегія суддів не приймає новий доказ диск з аудіозаписами телефонних розмов, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 356 ЦПК України, в апеляційній скарзі мають бути зазначені нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи наведені норми процесуального права, новий доказ, а саме диск з аудіозаписами телефонних розмов, на підставі ч. 3 ст. 367 ЦПК України, не приймається до уваги під час апеляційного перегляду справи, оскільки наданий апеляційному суду без додержання порядку та строків подання.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарг задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 381; 382; 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28 серпня 2020 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 грудня 2020 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді : О.Ю. Кононенко

О.І. Собина