Єдиний унікальний номер судової справи 490/890/14-ц
Номер провадження 22-ц/812/1905/20
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

30 листопада 2020 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Лисенка П.П., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участі: представника стягувача Гуменюк І.Л.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» ухвалу, яка постановлена Центральним районним судом міста Миколаєва 11 вересня 2020 року, під головуванням судді Гуденко О.А., в приміщені цього ж суду, за заявою Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИЛА:

У липні 2020 року Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк» (далі ПАТ «МТБ Банк»), в порядку цивільного судочинства, звернулося до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення його до виконання.

В своїй заяві ПАТ «МТБ Банк» зазначало, що в проваджені Центрального районного суду міста Миколаєва знаходилась цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» (далі ПАТ «Марфін Банк»), правонаступником якого є ПАТ «МТБ Банк», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 17 березня 2014 року позовні вимоги ПАТ «Марфін Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором №00368/RN від 05 липня 2013 року в сумі 27 930 грн. 29 коп., з яких: 22 569 грн. 70 коп. заборгованість по кредиту, 0 грн. 94 коп. заборгованість за відсотками, 2 625 грн. заборгованість з комісії, 2 734 грн. 65 коп. заборгованість з нарахованої пені. Також стягнуто судовий збір в сумі 279 грн. 30 коп.

28 березня 2014 року на виконання вищевказаного судового рішення Центральним районним судом міста Миколаєва видано виконавчий лист, який в подальшому був пред`явлений до виконання до відділу державної виконавчої служби, та за яким відкрито виконавче провадження.

18 червня 2020 року ПАТ «МТБ Банк» направило запит до виконавчої служби, в якому просило повідомити про хід виконавчого провадження за вищевказаним виконавчим листом.

У відповідь стягувачем отримано лист начальника Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), з якого ПАТ «МТБ Банк» стало відомо, що 30 грудня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Повторно виконавчий лист до відділу державної виконавчої служби не надходив.

Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що копію вказаної постанови державного виконавця та виконавчий лист стягувач не отримував, ПАТ «МТБ Банк» просило заяву задовольнити, видати дублікат виконавчого листа №490/890/14-ц, виданого 28 березня 2014 року Центральним районним судом міста Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 27 930 грн. 29 коп., та поновити ПАТ «МТБ Банк» пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого документа.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 11 вересня 2020 року у задоволені заяви ПАТ «МТБ Банк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «МТБ Банк», посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення яким задовольнити заяву.

Дослідивши докази у справі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, Центральний районний суд міста Миколаєва виходив із недоведеності ПАТ «МТБ Банк» поважності причин пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, тому вважав, що пропущений строк поновленню не підлягає. З огляду пропуску строку суд першої інстанції також відмовив у видачі дубліката виконавчого листа.

Колегія суддів з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви погоджується з огляду на те, що судом при розгляді заяви не було допущено неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Положення ст.12 ЦПК України передбачають, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно з положеннями ч.1 ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За змістом ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», а також згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою ЄСПЛ, - виконання судового рішення є завершальною частиною судового процесу та невід`ємною складовою гарантованого державою права на справедливий суд.

Пунктом 9 ч.2 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Частиною першою ст.18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Аналогічні положення містила ст.14 ЦПК України, яка діяла на час ухвалення судового рішення.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6,13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Процесуальні питання, які вирішуються судом у зв`язку з виконанням судових рішень у цивільних справах врегульовані у Розділі VI ЦПК України.

Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (ч.1 ст.58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року №3-рп/2001 у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України»).

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження».

Відповідно до пунктів 5,6,7 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону України виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом. Рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

До набрання чинності вказаним законом порядок вчинення виконавчих дій було врегульовано Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV, який втратив чинність з 05 жовтня 2016 року.

Згідно з ст.22 вищевказаного Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції яка діяла на час набрання законної сили рішення суду), виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Положеннями ст.23 цього ж Закону України передбачено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховуються. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю повного або частково виконання рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після перерви встановлюється з дня повернення виконавчого документа стягувачу.

За правилами ч.1 ст.433 ЦПК України підставою для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є поважність причин пропуску такого строку.

Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, а тому суд дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у заяві доказів.

Виходячи з аналізу зазначених норм права, суд при вирішенні відповідно до ст.433 ЦПК України питання про поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання документа, виданого на підставі судового рішення, повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Так, у даній цивільній справі вирішується питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа за судовим рішенням, яке набрало законної сили 28 березня 2014 року, а тому для правильного вирішення даного питання мають значення лише обставини, які об`єктивно унеможливлювали чи утруднювали отримання стягувачем виконавчих листів і пред`явлення їх до виконавчої служби.

Так, із матеріалів цивільної справи убачається, що заочним рішенням Центральним районного суду міста Миколаєва від 17 березня 2014 року позовні вимоги ПАТ «Марфін Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором №00368/RN від 05 липня 2013 року в сумі 27 930 грн. 29 коп., з яких: 22 569 грн. 70 коп. заборгованість по кредиту, 0 грн. 94 коп. заборгованість за відсотками, 2 625 грн. заборгованість з комісії, 2 734 грн. 65 коп. заборгованість з нарахованої пені. Також стягнуто судовий збір в розмірі 279 грн. 65 коп. (а.с.36).

Судове рішення набрало законної сили 28 березня 2014 року та на підставі цього рішення Центральним районним судом міста Миколаєва видано виконавчий лист (а.с.38).

Згідно Статуту ПАТ «МТБ Банк» рішенням позачергових Загальних зборів акціонерів (протокол №56 від 28 грудня 2017 року) назву ПАТ «Марфін Банк» змінено на ПАТ «МТБ Банк» (а.с.46-49).

18 червня 2020 року ПАТ «МТБ Банк» направило запит на адресу Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), в якому просило повідомити про хід виконавчого провадження за вищевказаним виконавчим листом (а.с.44).

З листа №В-30 від 20 липня 2020 року начальника відділу Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) вбачається, що 30 грудня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі положень Закону України «Про виконавче провадження». Повторно виконавчий лист до відділу державної виконавчої служби не надходив (а.с.45).

Таким чином, виконавчий документ міг бути повторно пред`явлений стягувачем до виконання починаючи з наступного дня після повернення виконавчого листа стягувачу та з врахуванням положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року за №1404-VIII.

29 липня 2020 року ПАТ «МТБ Банк» направило на адресу суду заяву про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення його до виконання у цивільній справі за позовом ПАТ «МТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, з посиланням на те, що первісний кредитор пропустив строк для пред`явлення виконавчого документа з поважних причин, оскільки лише в липні 2020 року, після відповіді ВДВС, дізнався про втрату виконавчого документа.

Між тим, стягувач після пред`явлення виконавчого листа до виконання та до 18 червня 2020 року (дата запиту про хід виконавчого провадження) не цікавилися долею виконання вищевказаного судового рішення (протилежного не встановлено).

Окрім того, на думку колегії суддів, заявник мав об`єктивну можливість цікавитись стадією виконавчого провадження, та своєчасно вчинити процесуальну дію, як з отримання дублікату виконавчого листа, так і пред`явлення його до виконання.

Вищевказане свідчить, що зазначені заявником причини пропуску строку неможна вважати поважними, а тому відсутні підстави для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Єдиною підставою для видачі судом дублікату виконавчого листа є його втрата.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, викрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Згідно п.17.4 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У справі, що переглядається, оскаржуваною ухвалою відмовлено у задоволенні заяви про поновлення строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Дублікат виконавчого документа може бути виданий лише у разі звернення стягувача або державного виконавця із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Згідно висновків, наведених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі №2-836/11 (провадження №14-308цс19), у разі пропуску стягувачем строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання не створює перешкод для задоволення заяви стягувача про видачу дубліката втраченого виконавчого документа у разі, якщо суд задовольнив заяву стягувача про поновлення пропущеного строку для пред`явлення такого документа до виконання. Тобто, якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання, то відсутні й підстави для видачі його дублікату.

При цьому, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм процесуального права, то апеляційна скарга в силу ст.375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

За правилами п.п.«в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» залишити без задоволення.

Ухвалу Центрального районного суду міста Миколаєва від 11 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: П.П. Лисенко

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 01 грудня 2020 року