БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1464/2020
Провадження № 2/497/731/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2020 року Болградський районний суд Одеської області у складі: головуючого судді Кравцової А.В., секретар судового засідання Бекметова Х.В., розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Болград за відсутністю сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача - Болградська міська рада Одеської області,

ВСТАНОВИВ:

29.10.2020 року позивач звернувся до суду з позовом, яким просить визнати за ним право власності на 8 / 100 частин житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та належить йому, позивачу, на підставі договору купівлі-продажу між ним та відповідачем, а також просить скасувати реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерпухоме майно на ці 8 / 100 частин вказаного будинку за колишнім власником - ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивач стверджує, що 25.08.2020 року вони з відповідачем домовились про купівлю-продаж вищевказаних частин житлового будинку, що належали ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, і в результаті домовленості він, позивач, передав відповідачу грошові відповідні кошти, а відповідач, у свою чергу, передав йому, позивачу, ключі та документи, що підтверджується розпискою від 25.08.2020 року. Звернувшись до нотаріальної контори, вони, отримали від нотаріуса відмову у реєстрації оформлення правочину у зв`язку з відсутністю кадастрового номеру земельної ділянки на якій розташований багатоквартирний вищевказаний будинок. Частина будинку, що він, позивач, придбав, є фактично квартирою на другому поверсі, що розташована над квартирою, яка знаходиться на першому поверсі і на праві власності належить йому, позивачу. З метою виготовлення кадастрового номеру та необхідної документації позивач звернувся до спеціалізованої організації, в результаті чогоотримав роз`яснення, що будинок знаходиться у сумісній власності, а замовити документацію для виготовлення кадастрового номеру земельної ділянки можна лише за наявності згоди усіх співвласників, що, на думку його, позивача, неможливо здійснити у зв`язку з відсутністю деяких співвласників за вищезазначеною адресою, бо вони проживають в інших місцях і місце проживання їх йому невідоме. Він запропонував відповідачу розірвати їхню умову, проте відповідач пояснив, що це неможливо, оскільки отримані від угоди кошти він передав в якості оплати іншої нерухомості, яку придбав своїм дітям. Це, на думку позивача, означає, що через те, що кадастровий номер земельної ділянки згідно чинношго законодавства є істотною умовою договору-продажу частини будинку, який розташований на цій ділянці, хоча рагніше законодавство цього не вимагало, то він, позивач, з-за змін у законодавстві не може реалізувати своє право на оформлення у законний спосіб і реєстрацію власності на придбане зазначене житло та розпорядитися своєю власністю, що є порушенням його прав, тому він змушений звернутися до суду за їх захистом, просить вимоги його позову задовольнити.

У судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Відповідач ОСОБА_2 ткож не з`явився у судове засідання, та надіслав суду заяву про те, що він позовну заяву отримав, вимоги позивача визнає, просить розглянути справу без його участі. Представник третьої особи - Болградської міської ради Одеської області, будучи повідомлений належним чином про час та місце судового засідання, - до суду також не з`явився, будь-яких пояснень, заперечень та жодних доказів на спростування позову суду не надав.

Розглянувши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини:

- відповідач ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право власності від 25.10.2012р. серії НОМЕР_1 , та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.10.2012р. - є власником 8 / 100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , реєстраційний №35993198 (а.с.8-9);

- позивач ОСОБА_1 у позові стверджує, що придбав у відповідача ОСОБА_2 його квартиру у будинку АДРЕСА_1 , - яка становить 8 / 100 частинами цього будинку, оскільки між ними досягнуті усі істостні умови для цього - передані кошти колишньому власнику, та ключі і документи - новому - позивачу; є інші співвласники будинку - сусіди, які у будинку фактично не проживають, і їхнє місцеперебування ані позивачу, ані відповідачу невідоме, тому кадастровий номер земельної ділянки ніхто зі співмешканців будинку отримати не може, у тому числі, - ані позивач, як співвласник своєї квартири, ані відповідач - який вважається досі юридичним власником квартири, що є 8 / 100 частинами будинку, які придбав позивач;

- 25.08.2020 року між позивачем ОСОБА_1 і відповідачем ОСОБА_2 , був укладений усно правочин стосовно вищевказаних 8 / 100 спірних частин житлового будинку за АДРЕСА_1 , та на виконання його умов позивачем були сплачені відповідачу кошти в обумовленій вартості цих частин вказаного житлового будинку, - що підтверджується відповідною розпискою від 25.08.2020р., згідно якої позивач передав відповідачу 2000 доларів США (а.с.20), та актом прийому-передачі придбаної позивачем частини домоволодіння від 25.08.2020р. (а.с.43);

- з технічного паспорту та свідоцтва про право власності щодо садибного житлового будинку вбачається, що спірна нерухомість розташована на АДРЕСА_2 , а відповідач ОСОБА_2 є юридичним власником його 8 / 100 частин (а.с.21-30);

- згідно звіту про вартість об`єкту нерухомості, - вартість спірних 8 / 100 частин житлового будинку з господарськими будівлями, що на АДРЕСА_1 , станом на 17.08.2020р. становить 37300грн. (а.с.31-41);

- при зверненні позивача і відповідача до приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Агбун М.І. щодо посвідчення договору купівлі-продажу зазначених спірних 8 / 100 частин вказаного житлового будинку, позивач отримав роз`яснення, що для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку, згідно змін до чинного законодавства має бути кадастровий номер земельної ділянки, на якій розташований будинок, проте, оскільки станом на даний час отримати його неможливо з-за відсутності усіх співвласників домоволодіння, право позивача на володіння придбаною ним нерухомості і її державної реєстрації порушується з причин, що не залежать ані від його волі, ані від волі відповідача (а.с.42);

- відповідно до заяви відповідача ОСОБА_2 він вимоги позивача визнав в повному обсязі вже після відкриття провадження, не заперечує проти їх задоволення.

- третя особа - Болградська міська рада Одеської області, також вимоги позивача визнав в повному обсязі вже після відкриття провадження, не заперечує проти їх задоволення.

Відповідно до ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями ст.208 ч.1 п.3 ЦК України визначено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою ст.206 цього Кодексу. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 638 ЦК України становлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

У вищевказаних відносинах така згода між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 була досягнута за всіма істотними умовами договору купівлі-продажу 8 / 100 частин вищевказаного житлового будинку, зокрема: визначено предмет договору купівлі-продажу (власником якого на підставі свідоцтва про право на спадщину й є відповідач - гр. ОСОБА_2 ), між продавцем і покупцем погоджено ціну товару (частини житлового будинку), передано позивачем, як покупцем, належної грошової суми за придбаний товар: частину житлового будинку, а відповідач, у свою чергу, прийняла грошові кошти за продану свою частину житлового будинку, після чого позивач, як він стверджує, на власний розсуд користується та володіє вказаною придбаною нерухомістю, і нічим ці факти не спростовані.

Відповідно до ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зі змісту статті 377 Цивільного кодексу України щодо переходу права власності або права користування на земельну ділянку, на якій розміщені об`єкти нерухомого майна, вбачається, що це право переходить до нового власника без зміни її цільового призначення.

Порядком вчинення нотаріальних дій від 22.02.2012р. зі змінами, станом на 2020рік, а саме, главою 2 Порядку регламентовано посвідчення правочинів про відчуження та заставу майна, згідно ч.1 якого визначено "Документи, що подаються нотаріусу при вчиненні правочину про відчуження та заставу майна", а саме: "1.1. Правочини щодо відчуження та застави майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що посвідчують право власності (довірчої власності) на майно, що відчужується або заставляється, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та у передбачених законодавством випадках, документів, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно в осіб, які його відчужують. У разі посвідчення правочинів щодо відчуження та застави нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, документи, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно, не подаються".

Таким чином, вимога щодо наявності кадастрового номеру земельної ділянки, на якій розташовані 8 / 100 частин вищезазначеного житлового будинку, відомості про реєстрацію права власності на які за відповідачем містяться у Державному реєстрі перешкоджає позивачу здійснювати своє право власності щодо фактично придбаного ним об`єкта нерухомості. Оскільки з моменту передання нерухомого майна, тобто з 25.08.2020р., позивач ОСОБА_1 стала його власником, суд дійшов висновку, що відсутність державної реєстрації за ним, як за власником на цю нерухомість, є порушення його прав, які підлягають відновленню шляхом визнання судом цього права.

Відповідно до ст.218 ч.3 ЦК України, в разі, якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність в разі недодержання вимог щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема, шляхом прийняття виконання, такий правочин в разі спору може бути визнаний судом дійсним, а, згідно ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу … житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі.

Що стосується визнання права власності на нерухоме майно, то згідно ч.3 ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Нині діючі та чинні на момент укладання договору купівлі-продажу між сторонами статті 334, 640, 657 ЦК України вимог щодо обов`язкової державної реєстрації таких правочинів не містять та не пов`язують момент вчинення таких правочинів з державною реєстрацією. Відповідно до ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», встановлена державна реєстрація саме речових прав на нерухоме майно, а не самих правочинів, з яких набувається це право, а ст.19 цього ж Закону, - договори та рішення суду зазначає лише як підставу для реєстрації прав, а не як об`єкт державної реєстрації. У даному випадку не можна застосовувати положення ч.1ст.210 ЦК України, адже вимоги державної реєстрації укладеного між сторонами договору купівлі-продажу законодавство України не передбачає, хоча раніше (до моменту укладення цього договору купівлі-продажу) таку вимогу містили положення ст.ст.334,557,640 ЦК України, які пов`язували момент вчинення таких правочинів з державною реєстрацією, та про які йдеться мова в п.13 ПП ВСУ від 06.11.2009р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», однак ці положення є недіючими у зв`язку зі змінами, внесеними із Законами України №1878-VІ (1878-17) від 11.02.2010р., №2756-VІ (2756-17) від 02.12.2010 р.

Суд констатує, що вирішуючи спори про визнання правочинів дійсними, судам необхідно враховувати, що з 1 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України», яким ч.3ст.640 ЦК викладено в новій редакції, а саме: «договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення», і таким чином, до правочинів, укладених після 1 січня 2013 року абзац 3 п.13 ППВСУ №9 у прямому своєму розумінні не може бути застосований. Ухвалюючи рішення у справі, суд бере до уваги правову позицію, яка викладена в Постанові ВСУ №6-1288цс17 від 06.09.2017 року, згідно якої неправильним є висновок про те, що "...норма ч.2ст.220 ЦК України не застосовується до спірних правовідносин у зв`язку з необхідністю державної реєстрації договору купівлі-продажу нерухомого майна. Однією з умов застосування ч.2ст.220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Відповідно до п.13 ПП ВСУ №9 від 06.11.2009р., при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд має з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Таким чином, суд, дослідивши надані письмові докази в сукупності, дійшов висновку, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу купівлі-продажу частини житлового будинку, однак позивачем втрачена можливість з поважних причин, що не залежать ані від його волі, ані від волі відповідача нотаріально посвідчити правочин. За таких обставин підлягають застосуванню до даних спірних правовідносин між сторонами вимоги ч.2ст.220 ЦК України, - адже сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, відбулося повне виконання умов договору, тому суд дійшов висновку, що підлягає визнанню дійсним договір купівлі-продажу 8 / 100 частин житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , - який був укладений між відповідачем (продавцем) ОСОБА_2 та позивачем (покупцем) ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог ст.ст.13,81,83 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази надаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно ст.82ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд під час розгляду справи має безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення (стаття 229 ЦПК України). Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст.229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст.2 ЦПК України.

Виходячи з цих обставин, суд дійшов висновку, що предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності, а тому укладений 25.08.2020 року між позивачем і відповідачем договір купівлі-продажу стосовно 8 / 100 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , підлягає визнанню судом дійсним, оскільки перешкод для визнання цього права власності не вбачається, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст.2, 4, 10, 12, 13, 76-83, 89, 95,133, 141, 247 ч.2, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 284-289, 354, 355 ЦПК України суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача - Болградська міська рада Одеської області - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на 8 / 100 частин житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , - на підставі договору купівлі-продажу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Скасувати запис про реєстрацію в Державному реєстрі речових прав за ОСОБА_2 на нерухоме майно - на 8 / 100 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту, після чого рішення набирає законної сили. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску з поважних причин. Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: bg.od.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено 04.12.2020 року.

Суддя А.В. Кравцова