Справа № 362/5996/20
Провадження № 2-о/362/113/20
У Х В А Л А

"25" листопада 2020 р. суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області Л.М. Кравченко, розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин та визнати, що він є племінником ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Києві. Вказує, що встановлення вказаного факту необхідне для реалізації його права на спадкування за законом, при цьому вказує, що іншим спадкоємцем майна ОСОБА_2 , який прийняв спадщину є ОСОБА_2 .

Дослідивши подану заяву, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження; окремого провадження.

Згідно ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п.5);

Окреме провадження - це одностороннє провадження, в якому відсутній спір про право.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні можливе при умові, що факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Суд звертає увагу заявника, що Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів.

Спори про спадкування підлягають розгляду судами виключно у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, в тому числі через відсутність підтвердження родинних відносин, пропуску строку звернення до нотаріуса, не підтвердження прийняття спадщини, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Виходячи з аналізу даних норм процесуального закону цивільні спори (тобто спори з приводу підтвердження, встановлення, поновлення, припинення цивільних прав та обов`язків) розглядаються за загальним правилом в порядку позовного провадження; окреме провадження у цивільному судочинстві, зокрема провадження про встановлення фактів, що мають юридичне значення, - є виключним з загально встановленого позовного провадження для випадків, коли не можливо визначити відповідача у даних правовідносинах, і коли відсутній спір про право, і право особи є неоспорюваним, але є необхідність підтвердити наявність у особи певного юридичного статусу, який не може бути встановлений у загально визначений спосіб, і якщо законом не визначено іншого порядку його встановлення.

Тобто, встановлення факту, який не передбачено ч.1 ст. 315 ЦПК України ставиться в залежність від неможливості встановлення такого факту в іншому порядку.

З матеріалів заяви вбачається, що підставами для звернення з заявою стала постанова нотаріуса від 10.09.2020 р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якими встановлено різні місця проживання заявника та спадкодавців, у зв`язку з чим нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину та з підстави пропуску шестимісячного строку.

Отже нотаріусом, відповідно до чинного законодавства, були встановлені обставини проживання спадкодавців та спадкоємця за різними адресами, не прийняття заявником спадщини.

Разом з тим, із заяви ОСОБА_4 вбачається, що вирішення вимог про встановлення факту родинних відносин із спадкодавцем необхідне заявнику для спростування твердження нотаріуса про відсутність родинних відносин між ним спадкодавцем. Крім того, наявний інший спадкоємець, що прийняв спадщину.

При цьому, вирішуючи питання про відкриття окремого провадження, суд не встановлює наявності чи відсутності у заявника спадкового права, і не робить з цього приводу жодних висновків.

Згідно ч.4 ст.315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Таким чином, є підстави для відмови у відкриті окремого провадження за даною заявою.

Керуючись ч.4 ст. 315 ЦПК України, суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

У відкритті провадження у цивільній справі за ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин,- відмовити.

Роз`яснити заявнику, що відмова у відкритті провадження по справі в порядку окремого провадження не перешкоджає звернутися до суду за захистом порушеного права у порядку позовного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Л.М.Кравченко