Справа № 362/2847/19
Провадження № 2-ві/362/4/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.06.2020 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Кравченко Л.М.,

за участю секретаря судового засідання - Яренко Н.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Васильківського міськрайонного суду Київської області Марчука О.Л., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна,-

в с т а н о в и в:

16.06.2020 року відповідач ОСОБА_1 заявив клопотання про відвід судді Васильківського міськрайонного суду Київської області Марчука О.Л. у вище вказаній цивільній справі.

Заяву обгрунтовує тим, що у справі є об`єктивні докази упередженості судді Марчука О.Л. у результатах розгляду цієї цивільної справи на користь позивача. Вважає, що суддя Марчук О.Л. являється заінтересованою особою по даній справі, оскільки проігнорував клопотання про винесення окремої ухвали стосовно вчинення ОСОБА_2 злочинів із зобов`язанням слідчого Головного управління ДФС в м. Києві внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування.

Ухвалою судді від 16.06.2020 р. зупинено провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна, до вирішення питання про відвід судді Марчука О.Л.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.06.2020 р., розгляд питання про відвід передано судді Кравченко Л.М.

Відповідно до ч.8 ст.40 ЦПК України, суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

За наведених обставин, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність учасників на підставі наявних в ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.126, 129, 129-1 Конституції України, ст .6, ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України; здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права; суд ухвалює рішення іменем України.

Відповідно до ст. 36 ЦПК України суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу за наявності на те підстав (обставин), вичерпний перелік яких визначений ст.36 ЦПК України, що виключає можливість їх розширеного тлумачення.

Зокрема, відповідно до п. 3 та п.5 ч.1 ст. 36 ЦПК України суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи, а також якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Крім того, відповідно до вимог ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання, не може бути підставою для відводу.

Згідно ч. 7 ст. 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів" суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13 червня 2007 р. «Про незалежність судової влади» визначено, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

За приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характер або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»). Зазначену позицію Європейського суду підтримав і Верховний Суд України у справі

У справі "П`єрсак проти Бельгії" Європейський суд з прав людини висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, або, навпаки, її наявність може бути перевірено різноманітними способами провів розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання громадянина у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі "Хаушильд проти Данії" зазначається, що Європейському суду з прав людини не потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного.

Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, але якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу достатньо заяви сторони про сумнів в об`єктивному розгляді справи.

Викладені в заявах про відвід доводи відповідача щодо упередженості та необ`єктивності головуючого судді Марчука О.Л. є необґрунтованими, оскільки об`єктивними даними не підтверджуються і по суті ґрунтуються на незгоді відповідачів з процесуальними діями суду. Будь-яких інших обставин, які б давали підстави дійти обґрунтованого висновку про необ`єктивність судді заявниками не надано та судом не встановлено.

Таким чином, заяви про відвід головуючого судді Марчука О.Л. від розгляду даної справи задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 36-40 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Васильківського міськрайонного суду Київської області Марчука О.Л., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л.М. Кравченко