ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5571/20 Справа № 185/4195/18 Суддя у 1-й інстанції - Зінченко А. С. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

при секретарі - Пивоваровій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргоюАкціонерного товариства комерційний Банк «ПриватБанк»

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2020 року

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2018 року АТ КБ ПриватБанк звернулося до суду з позовом, посилаючись на те, що 26 грудня 2008 року між ПАТ КБ ПриватБанк, правонаступником якого є АТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 укладено договір б/н, за умовами якого, останній отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 процентів річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 30 квітня 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 12 490, 24 грн, що складається із: 497, 53 грн. заборгованості за тілом кредиту; 7 831, 24 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 3 328, 60 грн. - заборгованості за пенею та комісією а також штрафів відповідно до пункту 8.6. Умов та Правил надання банківських послуг: 250, 00 грн. - фіксована частина; 582, 87 грн. - процентна складова, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2020 року у задоволенні позову АТ КБ "ПриватБанк" - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банком пропущено строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Не погодившись з рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що відмовляючи у задоволенні позову через пропуск строку позовної давності суд не визначився з початком її перебігу, оскільки без установлення обставин щодо обов`язку відповідачем погашення заборгованості частинами (періодичними щомісячними платежами) або погашення кредиту у повному розмірі, неможливо визначити початок перебігу позовної давності, який починається зі наступного дня після спливу строку дії картки.

Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк картки 10/15 року, тобто позивач звернувся в межах строку позовної давності.

25 червня 2020 року в порядку, передбаченому положеннями ст. 360 ЦПК України, ОСОБА_1 звернувся до суду з відзивом, який мотивовано тим, що переривання перебігу позовної давності можливе лише добровільними діями позичальника, належних доказів на підтвердження таких дій за його згодою, банк не надав. Крім того, останній платіж ним було здійснено в 2012 році, автоматичне погашення частини кредиту в 2015 році з його рахунку, не свідчить про визнання ним свого боргу, та не може слугувати підставою для переривання позовної давності.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на підтвердження позовних вимог АТ КБ ПриватБанк надано копію анкети-заяви ОСОБА_1 від 26 грудня 2008 року за змістом якої відповідач виявляє бажання оформити на своє ім`я кредитку у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 процентів річних на суму залишку заборгованості (а.с.8).

Банком представлено розрахунок заборгованості за кредитним договором №б/н від 26 грудня 2008 року, згідно якого, станом на 30 квітня 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 12 490, 24 грн, що складається із: 497, 53 грн. заборгованості за тілом кредиту; 7 831, 24 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 3 328, 60 грн. - заборгованості за пенею та комісією а також штрафів відповідно до пункту 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 250, 00 грн. - фіксована частина; 582, 87 грн. - процентна складова.

Відповідно до статей 526, 1054, 1055 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа (кредитор) довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Згідно з випискою по кредитній картці, останній раз відповідач користувався кредитною карткою (внесено останній платіж 15 травня 2012 року у розмірі 170 грн.).

В той же час, останнє використання кредитних коштів відбулось 21 лютого 2010 року придбання товару. Всі інші платежі в 2013 році та в 2015 році, відповідачем не здійснювалися, банком зазначені операції як автоматичне списання коштів, тому не можуть враховуватись як переривання строку позовної давності.

Списання коштів в рахунок погашення заборгованості по кредитним коштам, процентам, позивач проводив в період з 2010 - 2019 роки, тобто позивач про своє порушене право міг довідатись наступного місяця після здійснення останнього платежу та використання платіжної картки в червні 2012 року.

Разом з тим, своїм правом на позов АТ КБ «ПриватБанк» скористався лише у травні 2018 року - після спливу трирічного строку позовної давності, про застосування якої відповідач заявив у запереченнях на позовну заяву.

Згідно з висновками Верховного Суду України викладеними у постанові від 19 березня 2014 року № 6-14цс14 відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

З змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Апеляційним судом встановлено, що строк дії картки виданої 26 грудня 2008 року закінчився у грудні 2011 року. Належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що термін дії платіжної картки продовжено позивачем надано не було. Інших доказів, які б свідчили про переривання строку позовної давності матеріали справи не містять.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним є висновок суду, що відповідач не виконав умов кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати нарахованих відсотків, що є підставою для стягнення з позичальника отриманих ним коштів та відсотків за користування кредитом, однак позивач звернувся з позовом поза межами строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову внаслідок пропуску строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про те, що відповідачу спершу було видано картку 26 грудня 2008 року, а 20 березня 2012 року іншу карту, не заслуговують на увагу, оскільки у разі закінчення строку дії кредитної лінії для продовження кредитних відносин між банком та клієнтом, що виникли внаслідок видачі попередньої кредитної картки, має переукладатися кредитний договір на таких самих умовах, на яких він був укладений, з видачею нової платіжної картки під підпис позичальника про її отримання. Проте доказів позивач не додав які б ототожнили платіжні картки як такі, що видані в межах дії одного й того ж договору кредиту, з врахуванням змісту Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням.

Крім того, дія кредитної картки № НОМЕР_1 закінчилася у грудні 2011 року, докази видачі нової кредитної картки № НОМЕР_2 зі строком дії жовтень 2015 року, як-то довідка про надання наступних кредитних карток, не є належним та допустимим доказом перевипуску попередньої картки за договором, що закінчилася, тому судом першої інстанції правомірно не взято до уваги.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида