Справа № 309/2643/17
Провадження № 2/309/166/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2020 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді Кемінь В.Д.

з участю секретаря судового засідання Орос В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хуст цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття з реєстрації місця проживання та позбавлення права користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в Хустський районний суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом зняття з реєстрації місця проживання в АДРЕСА_1 та позбавлення його права користування житловим приміщенням. Позов мотивовано тим, що позивач є власником вказаного житлового будинку, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом його бабусі - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та свідоцтва про державну реєстрацію прав на вказаний будинок. Разом з ним в цьому будинку зареєстровані та проживають: дружина ОСОБА_4 , син ОСОБА_5 та зареєстрований і проживає відповідач ОСОБА_2 , 1969 року народження. Відповідач ОСОБА_2 у 2007 році скоїв вбивство своєї матері та позивача бабусі ОСОБА_3 , за що був засуджений до семи років позбавлення волі. Повернувшись з місць позбавлення волі прибув проживати до будинку в АДРЕСА_1 , який належить сім`ї позивача на праві власності. Вважає, що відповідач ОСОБА_2 за скоєння вбивства своєї матері ОСОБА_3 втратив право на житло. Крім цього за час його перебування у місцях позбавлення волі позивач перебудував даний житловий будинок, проводив поточні ремонти, на що затратив значні матеріальні витрати. При цьому відповідач жодним чином в утриманні будинку, його ремонті, оплаті комунальних послуг участі не приймає, чим завдає значних матеріальних збитків. Проживання разом з відповідачем є нестерпним, через його поведінку, а саме погрози вбивством, влаштування сварок та скандалів. На прохання переїхати проживати в інше житло відповідач відмовляється, що порушує право на спокійне життя, завдає позивачу моральних страждань та негативно впливає на виховання дитини. Такими діями відповідач створює йому перешкоди у реалізації прав власника, через що він не може вільно користуватись та розпоряджатися житловим будинком та проживати в ньому. На підставі ст.ст. 16,321,391,405 ЦК України позивач просить усунути перешкоди у користуванні своєю власністю, позбавивши відповідача ОСОБА_2 права користування житловим будинком та зняти його з реєстраційного обліку за адресою АДРЕСА_1 .

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представником позивача ОСОБА_6 подана письмова заява, з проханням проводити розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги повністю підтримує та просить ухвалити рішення про задоволення позову.

Відповідач та його захисник в судове засідання також не з`явилися, захисник відповідача ОСОБА_7 подала до суду письмові пояснення, в яких зазначила, що відповідач позов не визнає. Звертає увагу на ту обставину, що законом не передбачено втрату особою права на житло, у разі позбавлення такої особи права на спадкування відповідно до ст. 1224 ЦК України. Крім цього, адвокат у своїх поясненнях вказує на безпідставність та недоведеність вимог позивача з посиланнями на порушення його права користування власністю, понесені витрати на добудову житла а також протиправну поведінку з боку відповідача. З врахуванням поданих пояснень та на підставі наявних у справі доказів просила суд відмовити в задоволенні позову.

З врахуванням наведеного та у відповідності до порядку, визначеного ст.ст. 211,247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін з врахуваннями поданих ними письмових заяв, пояснень та на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Під час розгляду справи в судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку в АДРЕСА_1 , в якому він постійно проживає та зареєстрований разом зі своєю сім`єю. Даний житловий будинок в цілому належить позивачеві на праві приватної власності на підставі: свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.12.2011 року, №1-1467, виданого державним нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори та свідоцтва про державну реєстрацію прав номер 35190831, виданого Хустським державним підприємством технічної інвентаризації від 05.03.2012 року.

Згідно довідки від 07.08.2017 року, виданої виконавчим комітетом Боронявської сільської ради Хустського району Закарпатської області, до складу сім`ї ОСОБА_1 входять: син ОСОБА_5 , 2016 року народження, дружина ОСОБА_4 , 1997 року народження, а також зареєстрований його дядько (рідний брат батька) ОСОБА_2 , 1969 року народження.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Статтею 156 Житлового кодексу України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Стаття 405 ЦК України також визначає, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України до членів сім`ї власника будинку належать дружина (чоловік) власника, їх діти і батьки. В своїй постанові від 05.11.2014 року за результатами розгляду справи № 6-158цс14 та в постанові від 16 січня 2019 року по справі №309/2477/16-ц., Верховним Судом України зроблено правовий висновок, що аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, і з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Власник майна згідно ст.391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Факт проживання відповідача ОСОБА_2 в будинку після зміни власника за умови відсутності для того передбачених законом підстав є сам по собі достатнім доказом того, що такі перешкоди чиняться, оскільки унеможливлює користування та розпорядження власником належним йому майном на власний розсуд.

Окрім того, суд враховує норми міжнародного законодавства, які регулюють дану сферу правовідносин. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Приймаючи до уваги той факт, що відповідач ОСОБА_2 будучи членом сім`ї колишнього власника будинку ОСОБА_3 , вчинив відносно неї злочин, а саме заподіяв їй тяжкі тілесні ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, суд вважає, що позовні вимоги в частині його позбавлення права користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання в частині вимоги позивача про зняття відповідача з реєстраційного обліку, суд дійшов висновку про необґрунтованість цієї позовної вимоги виходячи з наступних підстав.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні (далі Закон) реєстрація місця проживання та місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації в Автономній Республіці Крим, областях, містах, районах, районах у містах, а також у містах Києві та Севастополі. Частиною 1 статті 7 вказаного Закону передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Оскільки, питання про зняття з реєстраційного обліку відноситься до компетенції органів державної влади та місцевого самоврядування, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. При цьому рішення суду про позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням, є підставою для зняття його з реєстраційного обліку.

З огляду на встановлене суд констатує, що позивач обґрунтовано та правомірно ставить вимоги до відповідача, про визнання його таким, що втратив право на користування житлом в його будинку, так як останній відповідно до ст.405 ЦК України втратив право на користування жилим приміщеннями в будинку позивача.

Вимогами частини 1 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено 640,00 грн. судового збору, сума якого підлягає стягненню на його користь з відповідача відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.383,391,405 ЦК України, ст.ст.9,64,156 ЖК України, ст.ст.10-13,19,76-82,258-259,263-265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву задовольнити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні житловим приміщенням, а саме будинком за адресою АДРЕСА_1 , шляхом позбавлення права користування ОСОБА_2 , 1969 року народження вказаним житловим приміщенням.

В задоволенні позовної заяви в частині вимоги про зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , 1969 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 судовий збір у розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень 00 коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Хустського

районного суду: Кемінь В.Д.