Справа № 758/44/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2020 року місто Київ

Суддя Подільського районного суду м.Києва Ларіонова Н.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до державного реєстратора Коровайко Оксани Сергіївни, третя особа: Комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціалізованого призначення «Спецжитлофонд» про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити дії, матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову та заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 інтереси якого представлені адвокатом Ярмак О.В., звернувся до Подільського районного суду м.Києва з позовом, в якому просить: 1) визнати незаконними дії відповідача державного реєстратора Коровайко О.С. щодо внесення запису від 01.11.2019 р. про право власності на житловий будинок по адресу: АДРЕСА_1 ; 2) зобов`язати відповідача скасувати вищевказаний запис від 01.11.2016 р. про право власності на зазначений будинок.

Вищевказаний позов оплачений судовим збором в розмірі 840,8 грн.

Одночасно з позовом подані заява про забезпечення позову та заява про забезпечення доказів.

Вирішуючи питання про відкриття провадження по справі, вважаю, що вищевказану позовну заяву разом із заявами про забезпечення позову та доказів слід повернути за таких підстав.

Вищевказаний позов підписаний адвокатом Ярмак О.В. як представником позивача. На підтвердження своїх повноважень адвокатом доданий ордер від 11.12.2019 р.

Відповідно до ст.4 ч1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Таким чином, право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур), в тому числі, вимог стосовно оформлення позовних заяв, скарг та інших документів, що подаються до суду.

На підставі ст.58 ч. ЦПК України позивач може брати участь в судовому процесі як особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду реалізація право на звернення до суду є процесуальною дією, яка має здійснюватися самою особою у порядку самопредставництва або її процесуальним представником (постанови від 13 березня 2018 року у справі № 914/2772/16; від 21 березня 2018 року у справі № 914/2771/16).

У рішенні Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року № 3-рп/99 зроблено висновок, що за правовою природою представництво в суді є правовідносинами, в яких одна особа (представник) на підставі певних повноважень виступає від імені іншої особи (довірителя) і виконує процесуальні дії в суді в її інтересах, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для неї права та обов`язки.

Таким чином, обов`язок суду перевірити належність доказів наявності у представника права вчиняти конкретну процесуальну дію зумовлений, головним чином тим, що такий представник виступає самостійно в суді від імені довірителя (особи, яка відмовилася захищати в суді свої права в порядку самопредставництва) і виконує процесуальні дії виключно в інтересах довірителя, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для нього права та обов`язки.

Взаємовідносини між довірителем та представником, як правило, мають договірний характер.

Згідно з частинами першою та третьою статті 237 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє; представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Таким чином, суд зобов`язаний перевірити щонайменше дві складові представництва, а саме, факт наявності повноважень на представництво інтересів певної особи та, окремо, обсяг таких повноважень, а саме: право на звернення з відповідним процесуальним документом до відповідного суду (інстанції) у конкретний момент часу.

Таке право представника на звернення від імені довірителя може бути підтверджено лише документом, який демонструє дійсне волевиявлення учасника справи на надання повноважень конкретному адвокату, та є належним доказом, що дозволяє суду перевірити весь обсяг наданих повноважень.

Згідно з позицією Верховного Суду, сформованою у постанові від 18 жовтня 2018 року у справі № 811/1507/18, повноваження представника, яким є адвокат, повинні бути підтверджені оригіналом ордеру, виданого на ведення справи в суді або довіреністю; по-друге, ордер, на відміну від довіреності, не вказує обсяг повноважень, наданих адвокату; повноваження адвоката, зокрема, в даному випадку щодо підписання апеляційної скарги, повинно підтверджуватись домовленістю сторін у договорі про надання правової допомоги, який засвідчує існування між клієнтом та адвокатом домовленості стосовно об`єму наданих йому повноважень, шляхом окремого визначення такої дії у договорі.

Таким чином, суд може виконати імперативну вимогу процесуального закону та перевірити наявність права в довірителя на підписання конкретного документу лише за умови, якщо разом з ордером додано завірену належним чином копію договору про надання правової допомоги (витягу з договору), про який зазначено у такому ордері.

Як вбачається з матеріалів позову, представником позивача не надано копії договору про надання правової допомоги, яким було би передбачено право адвоката Ярмак О.В. на підписання саме позовної заяви від імені ОСОБА_2 .

Крім того, в самому ордері не зазначено про відсутність обмежень в повноваженнях представника.

Більш того, в ордері в загалі не зазначений номер та дата договору про надання правової допомоги, на підставі якого мав би видаватись вищевказаний ордер.

А відтак вищевказаний позов підписаний особою, яка не має право на його підписання.

Відповідно до ст.185 ч.4 п.1 ЦПК України позовна заява повертається у випадку, якщо позовну заяву підписано особою, яка не має права її підписувати.

В зв`язку з чим, виходячи з вищевказаної імперативної норми, вищевказаний позов підлягає поверненню.

Оскільки підлягає поверненню сам позов, то підлягають поверненню і заява про його забезпечення та заява про забезпечення доказів за цим позовом як похідні заяви.

Відповідно до ст.185 ч.7 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовом до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення. А тому сторона позивача має право повторно звернутись з вищевказаним позовом у встановленому законом порядку.

Також варто взяти до уваги практику Європейського суду з прав людини, сформульовану в рішеннях від 20 травня 2010 року у справі "Пелевін проти України" (пункт 27), від 30 травня 2013 року у справі "Наталія Михайленко проти України" (пункт 31), де зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою: регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Таким чином, повернення позовної заяви не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки після усунення вказаних вище невідповідностей вимогам закону, позивач має право повторного звернення до суду із позовом.

Крім того, слід звернути увагу представника позивача, що на порушення вимог Закону України «Про судовий збір» ним оплачена лише 1 позовна вимога (а повинні бути оплаченими всі дві вимоги немайнового характеру).

Також слід зазначати, що, як вбачається з матеріалів позову, власником спірного нерухомого майна на час звернення позивача до суду є ОСОБА_3 , а тому рішення по справі стосується прав та інтересів даної особи, Але сторона позивача взагалі не зазначає вказану особу в позові як учасника судового процесу.

Додатково слід зазначати на те, що стороні позивача необхідно визначитись із способом захисту свого право за другою позовною вимогою, оскільки згідно матеріалів справи з 20.02.2017 р. відповідач вже не має функцій державного реєстратора в зв`язку зі звільненням, при цьому позивач просить зобов`язати саме дану особу вчинити дії щодо скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Суд також зазначає представнику позивача на те, що чинним ЦПК України передбачена можливість забезпечення позову і до його пред`явлення.

На підставі викладеного, керуючись ст.185 ч.4 п.1, 258-260, 261 ЦПК України, п.15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до державного реєстратора Коровайко Оксани Сергіївни, третя особа: Комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціалізованого призначення «Спецжитлофонд» про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити дії, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів - повернути особі, що їх подала.

Ухвала може бути оскаржена позивачем до Київського апеляційного суду з подачею апеляційної скарги через Подільський районний суд м.Києва протягом 15 днів з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому копія ухвали не була вручена в день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяН. М. Ларіонова