Провадження № 2/470/176/20
Справа № 470/458/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року смт. Березнегувате

Березнегуватський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого: судді Орлової С.Ф.,

за участю позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки адвоката Терлецької Т.О., секретаря судового засідання Михалюк С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання відмови про прийняття спадщини недійсною, перерозподіл спадщини, визнання права власності на 1/2 частину спадкового майна в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

07 липня 2020 року позивачка звернулася до суду з відповідним позовом до відповідачки у якому зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько ОСОБА_3 . На час смерті він мав сертифікат на право на земельну частку (пай) без визначення меж цієї частки в натурі. На час смерті батька вони з відповідачкою проживали разом з ним, а тому спадщину прийняли. На випадок смерті батько заповіту не складав. Вона відмовилась від прийняття спадщини на користь відповідачки, оскільки остання завірила її в тому, що земельну ділянку вони будуть використовувати разом, крім цього на той час вона перебувала в складних життєвих умовах. Однак з 2019 року відповідачка почала використовувати земельну ділянку самостійно, пояснивши що вона є її власницею. Посилаючись на те, що вона відмовилась від прийняття спадщини на користь відповідачки під впливом обману та тяжких обставин, позивачка просила суд визнати недійсним правочин - її заяву про відмову від прийняття спадщини, перерозподілити спадщину, передавши їй у власність право на Ѕ частину земельної ділянки, що належала їх померлому батьку ОСОБА_3 .

Позивачка та її представник адвокат Терлецька Т.О. (за договором про надання правової допомоги адвокатом від 29 серпня 2019 року) в судове засідання з`явились, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, до суду направила заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні.

Вислухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного.

З матеріалів справи убачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько сторін ОСОБА_3 (а.с.35). Після його смерті відкрилась спадщина зокрема на право на земельну частку (пай) розміром 7,85 в умовних кадастрових гектарах, що належало йому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії МК № 0106434 виданого 30 листопада 1996 року, зареєстрованого 30 листопада 1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 110 ( а.с.16).

З копії спадкової справи № 110/2014 зареєстрованої у спадковому реєстрі за №56064972 убачається, що спадкоємцями майна померлого є його доньки позивачка та відповідачка по справі. 13 травня 2014 року відповідачка подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті батька. Того ж дня позивачка подала державному нотаріусу заяву про відмову від прийняття належної їй частки спадщини що залишилась після смерті батька на користь відповідачки ОСОБА_2 (а.с.33-34). 19 серпня 2015 року відповідачка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) у землі яка перебуває у колективній власності КСП імені «12 річчя Жовтня» с.Калуга Березнегуватського району Миколаївської області розміром 7,85 в умовних кадастрових гектарах ( а.с.43 на звороті).

Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Відповідно до частин першої, п`ятої та шостої статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу (частина п`ята статті 1274 ЦК України).

Звернувшись до суду з цим позовом, позивачка, посилаючись на вчинення 13 травня 2014 року відмови від прийняття спадщини (після смерті батька) під впливом обману, визначила правовою підставою позову правила статті 230 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За частиною 1 статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього кодексу) такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень викладених у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Норми ст.230 ЦК України не застосовуються щодо односторонніх правочинів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання недійсним відмови від прийняття спадщини позивачка послалася на те, що на час її складання вона була у тяжких життєвих обставинах, оскільки важко переносила вагітність та під впливом обіцянки відповідачки обробляти земельну ділянку разом, що стало обманом з боку останньої, оскільки у 2019 році вона почала самостійно господарювати на земельній ділянці.

У відповідності до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, на думку суду позивачка не надала доказів наявності обману відповідача при складанні нею заяви про відмову від прийняття спадщини.

Оскільки судом встановлено, що відповідно до заяви позивачки від 13 травня 2014 року, поданої до Березнегуватської державної нотаріальної контори, вона, усвідомлюючи значення своїх дій та маючи можливість керувати ними, розуміючи обставини, які мають для неї істотне значення, відмовилася від прийняття спадщини після смерті батька на користь ОСОБА_2 . Позивачці було роз`яснено, що її відмова від прийняття спадщини є безумовною та беззастережною, але може бути відкликана у строк, встановлений для прийняття спадщини.

Правом на відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини позивачка не скористалася. Крім цього, відповідно до її пояснень наданих в судовому засіданні, вона була присутньою під час отримання відповідачкою свідоцтва про право на спадщину, що відбулось більше ніж через рік після подання заяви про відмову від прийняття спадщини, та не заперечувала проти оформлення спадкових прав сестрою.

При цьому зміна думки позивачкою щодо відмови від спадщини у зв`язку з невиконанням певних домовленостей у подальшому відповідачкою (майже через п`ять років) не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для визнання такої відмови недійсною.

Недійсність правочину є тією рисою, що притаманна правочину у момент його вчинення, а не у зв`язку з обставинами, що виникли пізніше.

Посилання позивачки та її представника про перебування у тяжких обставинах через вагітність судом до уваги не приймаються, оскільки позивачкою не було надано доказів що вона не усвідомлювала обставини свого життя, та зміст подій що відбуваються. А її доводи про те, що нотаріус роз`яснював про необхідність оформлення спадщини виключно на відповідачку судом оцінюється критично, оскільки вказані обставини не підтвердженні жодними доказами, крім цього необізнаність позивачки в юридичних питаннях не може бути підставою для задоволення позовних вимог.

Виходячи із загального принципу презумпції правомірності правочину, та з огляду на те, що дії нотаріуса, який прийняв заяву про відмову від спадщини, позивачкою у судовому порядку не оскаржувались, вважається, що нотаріус вчинив нотаріальну дію, яка відповідає вимогам чинного законодавства України без порушень порядку вчинення такої дії. З огляду на викладене вище суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.12, 13, 258, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛ И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання відмови про прийняття спадщини недійсною, перерозподіл спадщини, визнання права власності на 1/2 частину спадкового майна в порядку спадкування за законом - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 - адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 .

Представник позивача - адвокат Терлецька Тетяна Олексіївна - адреса місця здійснення адвокатської діяльності АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 - адреса реєстрації місця проживання АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 .

Суддя С. Ф. Орлова

Повне судове рішення складене 04 грудня 2020 року.