Справа № 444/610/20
Провадження № 2/444/578/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Зеліско Р. Й.

секретар судового засідання Мамедова Г.І.

позивача ОСОБА_1

з участю представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Надичівської сільської ради Жовківського району Львівської області, ОСОБА_3 , Комунального підприємства Львівської обласної ради "Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5 про визнання недійсним та скасування дубліката свідоцтва про право власності на будинок, визнання права власності на частку будинку,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Виконавчого комітету Надичівської сільської ради Жовківського району Львівської області, ОСОБА_3 , Комунального підприємства Львівської обласної ради "Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5 про визнання недійсним та скасування дубліката свідоцтва про право власності на будинок, визнання права власності на частку будинку. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона проживає в АДРЕСА_1 , а зареєстрована в АДРЕСА_2 в будинку, який станом на 30. 06. 1990 року відносився до колгоспного типу двору, головою якого була її мати - ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Членами двору був її брат ОСОБА_3 , 1972 р.н., вона та її дочка ОСОБА_7 , що стверджено випискою з погосподарської книги Надичівської сільської ради. У виписці позивачку зазначено як ОСОБА_8 , оскільки у зв`язку з одруженням вона змінила прізвище « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 », а після розлучення вдруге одружилася і змінила прізвище на " ОСОБА_11 ". Зазначає, що у січні 2020 року вона отримала копію позовної заяви з додатками ОСОБА_3 про визнання її такою, що втратила право на проживання і довідалася, що її мати ще в 2008 році оформила право власності на житловий будинок в АДРЕСА_2 як свою власність вцілому на підставі рішення виконкому Надичівської сільської ради № 10 від 27.11.2008 року, а рішенням Надичівської сільської ради від 17.03.2009 року було видано матері дублікат свідоцтва про право власності на зазначений будинок. Наголошує, що Жовківським районним судом Львівської області відкрито провадження по вищезгаданому позові ОСОБА_3 (справа №444/3006/19). Позивач звернулася до нотаріальної контори з приводу спадкування після смерті матері, але їй роз`яснено, що мати склала заповіт, а про текст заповіту їй стало відомо при отриманні копії позову з якого вона довідалася, що мати все своє майно заповіла своєму синові, а її брату- ОСОБА_3 . Зазначає, що будучи спадкоємцем за заповітом, ОСОБА_3 претендує на спадкове майно, а саме житловий будинок в цілому, а отже вона і її дочка ОСОБА_5 (дошлюбне прізвище ОСОБА_10 ) будуть позбавлені права на частку в майні двору, як його члени. Позивач звернулася до Червоноградського МБТІ з приводу підстав оформлення права власності на ім`я матері, як її особистої власності, однак встановила, що за рішенням виконкому Жовківської районної ради від 24.10.1991 року за № 358 та на підставі рішення виконкому Надичівської сільської ради вирішено оформити право власності на ряд будинків в с. Сулимів в т.ч. і на житловий будинок в АДРЕСА_2 головою двору якого була її мати ОСОБА_12 . Надалі вона звернулася до архівної установи при Жовківській РДА і їй видано копії рішень виконкому Надичівської сільської ради та районної ради з списком осіб, яким зазначеними рішеннями вирішено оформити право власності як «колгоспний тип двору». Зазначає, що право власності двору в т.ч. і його членів станом на 1991 рік було вже зареєстровано, а свідоцтво про право власності було видано Червоноградським МБТІ 24.10.1991 року. В свідоцтві про право власності зазначено, що житловий будинок в АДРЕСА_2 зареєстровано за «колгоспним двором головою якого є ОСОБА_12 ». ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_12 померла, що стверджено свідоцтвом про смерть виданим Надичівської сільською радою. Відповідно до рішення виконкому Надичівської сільської ради №10 від 27.11.2008 року за заявою ОСОБА_3 видано дублікат свідоцтва про право власності на житловий будинок в АДРЕСА_2 , однак в такому зазначено що власником будинку є ОСОБА_12 та, що форма власності «приватна», що вважає є незаконним, оскільки відомості в дублікаті свідоцтва повинні відповідати відомостям на підставі яких видано було первинне свідоцтво про право власності в 1991 році. Про те, що вона станом на 30.06.1990 року та 15.0.1991 року значилася членом двору, головою якого була ОСОБА_12 , стверджено випискою з погосподарської книги виданої Надичівською сільською радою. Тому вважає, що внаслідок видачі Червоноградським МБТІ дублікату свідоцтва про право власності на житловий будинок в АДРЕСА_2 без зазначення про тип двору, порушено її право на частку в майні двору. Наголошує, що про те, що її мати оформила будинок в с. Сулимів, як свою особисту власність, вона довідалася, коли отримала позов ОСОБА_3 про визнання її втратившою право на проживання. У звязку із вищенаведеним просить визнати недійсним та скасувати дублікат свідоцтва про право власності на будинок в АДРЕСА_2 виданий на ім`я ОСОБА_12 Червоноградським МБТІ на підставі рішення виконкому Надичівської сільської ради № 10 від 27.11.2008 року; визнати її право власності на ј (одну четверту) частку майна бувшого колгоспного типу двору в будинку АДРЕСА_2 та продовжити їй строк позовної давності на звернення до суду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала та пояснила, що позивачка станом на 30.06.1990 року була членом колгоспного двору в АДРЕСА_2 , головою якого була її мати ОСОБА_12 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Членами двору був брат ОСОБА_3 1972 р.н., вона та її дочка ОСОБА_7 , після одруження прізвище якої ОСОБА_13 , що стверджено випискою з погосподарської книги Надичівської сільської ради. Всього в дворі значилося чотири члени двору. Отже позивачка, як член двору, має право на частку в майні двору, оскільки до 15.04.1991 року не втратила права на частку майна двору, яке збереглося. Вона проживала в будинку з своєю сім`єю, вела з матір`ю спільне господарство, обробляла земельну ділянку, проводила будівництво господарської будівлі на подвір`ї, коли мати захворіла, доглядала її, здійснила поховання матері. Зазначаєх, що в будинку вона зареєстрована по даний час, але не проживає так як її брат, відповідач по справі, виганяє її з будинку і звернувся до суду з позовом про визнання її втратившою право на проживання в будинку. Зазначає, що її дочка ОСОБА_5 проживає і на даний час в будинку. Наголошує, що позивачка, отримавши копію позовної заяви ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_1 втратившою право користування житлом вона отримала копію дублікату свідоцтва про право власності на будинок в АДРЕСА_2 , яке видано 17.03.2009 року Червоноградським МБТІ на підставі рішення виконкому Надичівської сільської ради від 27.11.2008 року з якого довідалася, що її мати оформила право власності на будинок на своє імя вцілому. Рішенням №82 від 12.09.1991 року та рішення Нестеровської районної ради № 358 від 24.10.1991 року ОСОБА_1 отримано в архівній установі Жовківської райдержадміністрації, якими підтверджено оформлення права власності на будинок в АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_12 , як голови колгоспного типу двору. Зазначає, що рішення виконкому Надичівської сільської ради в 1991 році постановлено відповідно до записів в погосподарських книгах, записи в яких велися відповідно до вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, а надалі відповідно до вказівок ведення погосподарського обліку. В подальшому, відповідно до рішення сільської ради було постановлено і рішення Жовківської райради. 09.09.2019 року мати позивачки померла і вона звернулася про спадкування до Жовківської держнотконтори про спадкування де їй повідомили, що ОСОБА_3 звернувся із заявою про спадкування після смерті матері за заповітом. Звернувшись до Надичівської сільської ради ОСОБА_1 було видано довідку та виписки з погосподарської книги, які підтвердили, що господарство в АДРЕСА_2 станом на 30.06.1990 року відноситься до колгоспного типу двору і тоді ОСОБА_1 змушена була звернутися з даним позовом до суду. Наголошує, що ще в 1991 році Червоноградським МБТІ видано свідоцтво про право власності на ім`я ОСОБА_12 в якому зазначено, що господарство належить до колгоспного типу двору і вона є його головою, а тому Надичівська сільська рада, та Червоноградське МБТІ повинні були відобразити в свідоцтві всі відомості, аналогічно як було зазначено в свідоцтві про право власності від 24.10.1991 року. Внаслідок видачі дублікату свідоцтва про право власності на будинок в АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_12 як її одноособове право власності, порушено право членів двору на належну їм частку в майні двору в тому числі право ОСОБА_1 як члена двору. Просить задоволити позов ОСОБА_1 .

Позивачка ОСОБА_1 підтримала свої позовні вимоги і просить задоволити позов.

Позивач ОСОБА_3 та третя особа: ОСОБА_5 в судове засідання не прибули, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, однак 08.04.2020 року надали на адресу суду відзив на позовну заяву ОСОБА_1 у якому просять відмовити у позові в повному обсязі у звязку з наступним. Вказують, що 30.03.2020 р. ними отримано позовну заяву ОСОБА_1 . Вважають покликання позивачки є помилковими та такими, що не відповідають дійсним обставинам. Так, згідно Інструкції Міністерства Комунального господарства УРСР від 31.06.1966р. " Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах в УРСР" п. 18. встановлено, що у разі будівництва будинку на колгоспній землі, розташованій у смузі міста або селища, виконком місцевої Ради депутатів трудящих, на підставі витягу з рішення загальних зборів колгоспників або довідки правління колгоспу про надання земельної ділянки для будівництва, дозволу виконкому на будівництво та акту про закінчення будівництва і введення в експлуатацію будинку, разом із затвердженням цього акту вирішує питання про оформлення права власності і видачу свідоцтва про це. В свідоцтві на право власності, яке видано колгоспному двору, вказується, що будинок належить колгоспному двору і зазначається голова цього двору Наголошують, що колгоспному двору або одноосібному селянському двору видається свідоцтво про право особистої власності на будинок відповідно до п. 18. На підставі перевірених документів і свого висновку бюро технічної інвентаризації вносить відомості про право власності на будинок (домоволодіння) до реєстрової книги даного населеного пункту і проставляє на документі власника реєстраційний напис за встановленою формою. Вважають, що цей нормативно-правовий акт стверджує, що право власності на будинок в "колгоспному дворі" виникає не автоматично в членів колгосного двору, а лише після отримання свідоцтва про право власності, а також державної реєстрації таких прав. Також зазначають, що з прийняттям Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року колгоспний двір припинив своє існування, а саме з 15.04.1991 року. Зазначають, що неспростовним є і той факт, що на час існування "колгосного двору" він не був приватизований, а тому відповідно на час існування "колгоспного двору" у позивачки не могло виникнути жодного права спільної сумісної власності, що стверджується представленими на розгляд суду документами наданими позивачкою до позовної заяви. Так, згідно рішення № 358 від 24.10.1991р. колгоспного двору вже не існує, Виконавчим комітетом, Нестеровської районної ради народних депутатів "Про оформлення права власності та реєстрацію житлових будинків", зазначено і с. Сулимів, а в Додатку цього рішення зазначена громадянка ОСОБА_12 , що проживає на АДРЕСА_2 та доручено виконкому Надичівської сільради, відповідно видати свідоцтва про право власності. Наголошують, що відповідачка сама довела той факт, що приватизація даного будинку відбулась після припинення колгоспного двору, у відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року мають вирішуватись за нормами, що регулюють власність цього двору. Зазначають, що доведено доказами - на час існування колгоспного двору, він не був приватизований, а отже власність цього двору не існувала. Враховуючи вищенаведене просять відмовити позивачці ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив та пояснив, що житловий будинок в АДРЕСА_2 належав на праві особистої власності матері відповідача по справі - ОСОБА_12 , яка заповіла йому належний їй будинок. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_12 померла і ОСОБА_3 звернувся до нотаріуса із заявою про спадкування. Оформляючи документи на спадщину ОСОБА_3 довідався, що в будинку зареєстрована ОСОБА_14 . Згідно акту Надичівської сільської ради встановлено, що ОСОБА_1 в будинку не проживає, а живе у будинку чоловіка. Вважає, що ОСОБА_1 не вправі вимагати частки в будинку, який належав ОСОБА_12 , так як її вимога, як члена двору не може бути прийнята, оскільки право власності на будинок офоромлено після 30.06.1990 року, коли в дію вступив Закон України « Про власність». Будинок належить на праві особистої власності ОСОБА_12 , так як такий нею приватизовано в жовтні 1991 року, коли двір було ліквідовано. Зазначає, що позивач по справі ОСОБА_1 не має права на жодну частку в будинку, так як мати була одноосібним власником. Позичка вважає, що вона значилася членом двору, головою якого була ОСОБА_12 і безпідставно обгрунтовує свою вимогу Постановою Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 .12.1995 року із змінами та доповненнями, внесеними згідно Постанови Просить відмовити в позові.

Представники відповідачів - виконавчого комітету Надичівської сільської ради Жовківського району Львівської області та Червоноградського міжміського бюро технічної інвентаризації в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце проведення такого були повідомлені належним чином, однак на адресу суду надіслали клопотання про розгляд справи без участі їх представника.

Заслухавши пояснення учасників справи, оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст. 265 ЦПК України, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити виходячи з наступних підстав.

ОСОБА_15 народилася, ІНФОРМАЦІЯ_3 та її батьками є: ОСОБА_16 - батько та ОСОБА_17 мати, що стверджується копією свідоцтва про її народження серії НОМЕР_1 виданого 07.08.1968 року виконавчим комітетом Звертівської сільської ради Жовківського району Львівської області, актовий запис № 44 (а.с. 15).

У звязку із одруженням 21.05.1988 з ОСОБА_18 змінила прізвище з ОСОБА_9 на ОСОБА_10 . Даний шлюб було розірвано 20.01.1990 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 17). Після одруження 17.02.2000 року з ОСОБА_19 змінила прізвище з ОСОБА_10 на ОСОБА_11 , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 виданого 17.02.2000 року (а.с.18).

Судом встановлено, що позивачка зчасу народження була зареєстрована у АДРЕСА_2 .

За цією ж адресою проживали та були зареєстровані її мати - ОСОБА_12 , брат- ОСОБА_3 та її дочка- ОСОБА_20 .

В січні 2020 року позивач отримала копію позовної заяви з додатками ОСОБА_3 про визнання її такою, що втратила право на проживання і довідалася, що мати ще в 2008 році оформила право власності га житловий будинок в АДРЕСА_2 як свою власність вцілому на підставі рішення виконкому Надичівської сільської ради № 10 від 27.11.2008 року, а рішенням Надичівської сільської ради від 17.03.2009 року було видано матері дублікат свідоцтва про право власності на зазначений будинок.

Тобто, з вищенаведеного випливає, що позивачу лише січні 2020 року стало відомо про порушення її права- позбавлення частки у майні бувшого колгоспного двору, таке твердженняє вірним та не спростовано іншими доказами.

З копії ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.07.2014 року, а саме з абз. 1-2 ст. 4 даної ухвали вбачається, що на витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Розгляд позову про право на майно колишнього колгоспного двору не залежить від вирішення питань землекористування. Згідно зі ст. 71 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Перебіг строку позовної давності згідно зі ст. 76 ЦК УРСР починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Позовна давність застосовується незалежно від заяви сторін. Закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові.

Оскільки позивач про порушення свого права дізналася при отриманні позовної заяви - січні 2020 року, а з даним позовом звернулася 06.03.2020 року, а тому позивачем не пропущено строку позовної давності для пред`явлення позову.

Частиною 1 статті 112 ЦК УРСР передбачено, що колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних (ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР).

Судом установлено, що згідно виписки з погосподарської книги Надичівської сільської ради вбачається, що станом на 30.06.1990 року житловий будинок в АДРЕСА_2 відносився до колгоспного типу двору, головою якого була ОСОБА_17 , 1931 року народження, членами:

ОСОБА_3 - син, 1972 року народження;

ОСОБА_8 - дочка, 1968 року народження;

ОСОБА_7 - внука, 1988 року народження.

Згідно виписки з погосподарської книги Надичівської сільської ради вбачається, що станом на 15.04.1991 року житловий будинок в АДРЕСА_2 відносився до колгоспного типу двору, головою якого була ОСОБА_12 , 1931 року народження, членами:

ОСОБА_3 - син, 1972 року народження;

ОСОБА_8 - дочка, 1968 року народження;

ОСОБА_7 - внука, 1988 року народження (а.с.10).

Таким чином, ОСОБА_12 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 (після одруження ОСОБА_11 ) та ОСОБА_7 (після одруження ОСОБА_13 ) є співвласниками спірного будинковолодіння в рівних частинах.

Один із членів колгоспного двору помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме голова двору - ОСОБА_12 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть виданого Надичівською сільською радою Жовківського району Львівської області 10.09.2019 року, актовий запис № 33.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 зверталася до Жовківської нотаріальної контори 13.02.2020 року (а.с.24) з приводу спадкування після смерті її матері - ОСОБА_12 , однак їй було роз`яснено, що мати склала заповіт, а сам текст заповіту позивач побачила при отриманні позовної заяви з додатками за позовом її брата - ОСОБА_3 до неї про визнання такою, що втратила право користування житлом. Із копії заповіту позивач довідалася, що мати все своє майно заповіла своєму синові, а поозивача брату- ОСОБА_21 .

Так, з копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 57838862 від 08.10.2019 року (а.с.34) вбачається, що у Жовківській державній нотаріальній конторі відкрито спадкову справу № 390/2019 після смерті ОСОБА_12 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Будучи спадкоємцем за заповітом, відповідач ОСОБА_3 претендує на спадкове майно, а саме житловий будинок в АДРЕСА_2 в цілому, а отже позивач і її дочка - ОСОБА_5 (дошлюбне прізвище ОСОБА_10 ) будуть позбавлені права на частку в майні двору, як його члени.

ОСОБА_1 звернулася до Червоноградського МБТІ з приводу підстав оформлення права власності на ім`я її матері - ОСОБА_12 , як її особистої власності та дізналася, що за рішенням виконкому Жовківської районної ради від 24.10.1991 року № 358 та на підставі рішення виконкому Надичівської сільсьокої ради від 12.09.1991 року вирішено оформити право власності на ряд будинків в с. Сулимів в т.ч. і на житловий будинок в АДРЕСА_2 , головою двору якого була ОСОБА_12 , що вбачається з копії даних рішень та додатку до рішення (а.с. 29-32).

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 звернулася до архівної установи при Жовківській РДА і їй видано копії рішень виконкому Надичівської сільської ради та районної ради із списком осіб, яким зазначеними рішеннями вирішено оформити право власності як «колгоспний тип двору».

Так з рішень виконкому Жовківської районної ради від 24.10.1991 року № 358 та на підставі рішення виконкому Надичівської сільсьокої ради від 12.09.1991 року вбачається, що що такі видані для оформлення права власності та реєстрації житлових будинків саме як колгоспних дворів. Згідно додатку до рішення - списку осіб, які були влючені на оформлення права власності на колгоспний двір, мати позивача та відповідача - ОСОБА_12 є зазначена у даному списку.

Отже, право власності колгоспного двору в т.ч. і його членів на будинковолодіння в АДРЕСА_2 станом на 1991 рік було вже зареєстровано, а свідоцтво про право власності було видано Червоноградським МБТІ 24.10.1991 року. В свідоцтві про право власності зазначено, що житловий будинок в АДРЕСА_2 зареєстровано за «колгоспним двором головою якого є ОСОБА_12 », що вбачається з копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок наявного в матеріалах інвентаризаційної та реєстраційної справ на будинок АДРЕСА_2 (а.с. 9 інвентаризаційної справи).

Судом встановлено, що ОСОБА_12 , ще за життя, втратила свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок і тому звернулася до Надичівської сільської ради Жовківського району Львівської області із заявою про видачу дублікату такого свідоцтва.

На підставі заяви ОСОБА_12 Надичівською сільською радою Жовківського району Львівської області 27.11.2008 року за № 10 (а.с.22) видано рішення "Про видачу дубліката свідоцтва про право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 ".

Однак, у дублікаті свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.03.2009 року зазначено, що власником будинку вцілому (частка 1/1) є ОСОБА_12 та форма власності «приватна», що вбачається з його копії долученої позивіаче до матеріалів справи (а.с.19).

З вищенаведеного вбачається, що відомості, які зазначені у дублікаті свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.03.2009 року не відповідають відомостям, що зазначені у свідоцтві на право особистої власності на житловий будинок від 24.10.1991 року.

Отже, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що станом на 30.06.1990 року та 15.04.1991 року позивач значилася членом двору головою якого була ОСОБА_12 , що стверджено виписками з погосподарської книги виданих Надичівською сільською радою.

Таким чином, внаслідок видачі Червоноградським МБТІ дублікату свідоцтва про право власності на житловий будинок в АДРЕСА_2 без зазначення про тип двору - колгоспний, порушено її право на частку в майні такого двору.

Так, з рішення виконкому № 358 від 24.10.1991 року Жовківської районної ради «Про оформлення права власності та реєстрацію житлових будинків» (додаток до рішення) жителям Кошелів, Сулимів, Стронятин, Віднів, Звертів вбачається, що таким оформлено право власності і на будинок АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_12 , група господарства зазначено "к.д.", тобто колгоспний двір. В рішенні зазначено, що при постановлені такого виконком керувався Інструкцією МКГ УРСР від 31.06.1966 року та ЦСУ від 15.07.1985 року №330 «Про порядок оформлення та реєстрації житлових будинків».

Оскільки, станом на 30.06.1990 року та , житловий будинок в АДРЕСА_2 відносився до колгоспного типу двору, головою якого була ОСОБА_22 , 1931 року народження,а її членами були:

ОСОБА_3 - син, 1972 року народження;

ОСОБА_8 - дочка, 1968 року народження;

ОСОБА_7 - внука, 1988 року народження,

а тому позивач має право на 1/4 частку такого будинку.

Таким чином, видачею дублікату свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.03.2009 року порушено право власності позивача та інших осіб на частку у колгоспному дворі, оскільки вони постійно з часу його будівництва були зареєстровані у спірному будинку та брали участь у веденні спільного господарства.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба).

Згідно ст.. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Така ж норма закріплена і у Цивільному кодексі України (ст.. 321).

Однак, виконком Надичівської сільської ради Жовківського району Львівської області, при винесенні 27 листопада 2008 року рішення «Про видачу дубліката свідоцтва про право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 » в цілому на ОСОБА_12 , не врахував той факт, що даний житловий будинок відносився до колгоспного типу двору.

Так, згідно п.п. 6-7 Вказівок по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року за № 5-24/26 дані по господарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян.

У відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року мають вирішуватись за нормами, що регулюють власність цього двору.

В п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності», судам роз`яснюється, що положення статей 17, 18 Закону України Про власність щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року).

До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося;

в) у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було внесено вклад у кредитну установу на ім`я члена двору, його частка має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на користь інших членів колгоспного двору;

г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України Про введення в дію Закону Про власність, загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Тобто, кожен з чотирьох членів колгоспного двору в АДРЕСА_2 мали право на 1/4 частку у його майні, в тому числі і позивач.

Надичівська сільська рада Жовківського району Львівської області видавши 27 листопада 2008 року рішення № 10 «Про видачу дубліката свідоцтва про право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 »» в цілому на ОСОБА_12 та в подальшому видавши такий дублікат - оформивши на неї право власності вцілому, порушила тим самим право позивача та інших осіб, позбавивши їх їхньої частки у майні бувшого колгоспного двору.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з обґрунтованістю позовних вимог позивача підлягають стягненню з відповідача на її користь витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2311 грн. 80 коп.

Керуючись статтями 23, 141, 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов задоволити.

Визнати недійсним та скасувати дублікат свідоцтва про право власності на будинок в АДРЕСА_2 виданий на імя ОСОБА_12 Червоноградським МБТІ на підставі рішення виконкому Надичівської сільської ради № 10 від 27.11.2008 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку майна бувшого колгоспного типу двору в будинку АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2311 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Текст повного рішення суду виготовлено 23.11.2020 року.

Суддя: Зеліско Р. Й.