Справа № 577/1138/20
Провадження № 2/577/557/20

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2020 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі:

головуючого судді Буток Т.А.

при секретарі Степановій І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Конотоп цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Конотопської районної державної адміністрації, Дубов`язівської селищної ради, треті особи: приватний нотаріус Конотопського районного нотаріального округу Куцопал Олени Павлівни, Головне управління Держгеокадастру у Сумській області, фермерське господарство «Мусієнко Анатолія Петровича» про встановлення факту належності права на майно та визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом та просить встановити факт належності ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 права постійного користування земельною ділянкою, площею 49,3 га, кадастровий номер :04:001:1069, розташованою на території Салтиківської сільської ради, яке належало померлому на підставі державного акту на право постійного користування землею серії СМ № 0054, виданого Конотопською районною державною адміністрацією 10.04.1995 року; визнати за ним, в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право постійного користування земельною ділянкою, площею 49,3 га, кадастровий номер :04:001:1069, яке належало ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі державного акту на право постійного користування землею серії СМ № 0054, виданого Конотопською районною державною адміністрацією 10.04.1995 року. Свої вимоги обгрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Конотоп помер його батько ОСОБА_2 . Він є спадкоємцем після його смерті, спадщину прийняв, оскільки постійно проживав з ним на момент його смерті та звернувся з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса. Серед спадкового майна, батько мав право на земельну ділянку, площею 49,3 га, кадастровий номер :04:001:1069, яка була надана батьку в постійне користування для ведення фермерського господарства, державний акт серії СМ № 0054, виданого Конотопською районною державною адміністрацією 10.04.1995 року. На даний час виникло питання належного оформлення права на вказану земельну ділянку. З цією метою, він звернувся до приватного нотаріуса Конотопського районного нотаріального округу Куцопал О.П., нотаріус оглянувши документи повідомила, що видача свідоцтва про право на спадщину на дане майно неможлива. У зв`язку з вищевикладеним звернувся з вказаним позовом до суду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просять справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити (а.с. 37).

Відповідач: Конотопська районна державна адміністрація в судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просить справу розглянути без участі представника, проти позовних вимог не заперечує, при вирішення питання покладається на розсуд суду (а.с. 33,34).

Відповідач: Дубов`язівська селищна рада в судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просить справу розглянути без участі представника, проти позовних вимог заперечує (а.с. 31-32).

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору: фермерське господарство «Мусієнко Анатолія Петровича» надав позовну заяву, в якій просить визнати в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право постійного користування земельною ділянкою, площею 49,3 га, кадастровий номер :04:001:1069, яке належало ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі державного акту на право постійного користування землею серії СМ № 0054, виданого Конотопською районною державною адміністрацією 10.04.1995 року (а.с. 46,47). Надав заяву в якій просить справу розглянути без участі представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 57).

Третя особа: приватний нотаріус Конотопського районного нотаріального округу Куцопал О.П. в судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, проти позовних вимог заперечує, при винесенні рішення покладається на розсуд суду (а.с. 41).

Третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Сумській області в судове засідання не з`явилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 60).

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Конотоп (а.с. 5)

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком є ОСОБА_2 , матір`ю ОСОБА_3 (а.с. 6).

Згідно копії заповіту від 26.03.2019 року ОСОБА_2 все майно де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі все те на що він матиме право і, що йому буде належати йому на момент смерті заповів ОСОБА_1 (а.с. 7)

Рішенням № 3 засновника ФГ «Мусієнка Анатолія Петровича» ОСОБА_2 від 22.04.2019 року призначено головою господарства - члена господарства ОСОБА_1 , зареєстрованого у АДРЕСА_1 , усіма повноваженнями визначеними Статутом Господарства та чинним законодавством України. Передано до статутного капіталу ФГ «Мусієнко Анатолія Петровича» право користування земельною ділянкою площею 49,3 га, кадастровий номер :04:001:1069, цільове призначення: для ведення фермерського господарства, яка була надана згідно рішення 2 сесії 22 скликання Конотопської районної ради від 12.01.1995 року, державний акт на право постійного користування землею серії СМ № 00054 від 10.04.1995 року. Затверджено статут ФГ «Мусієнко Анатолія Петровича» у новій редакції. Уповноваженим з державної реєстрації змін до статуту ФГ «Мусієнко Анатолія Петровича» призначено за довіреністю ОСОБА_4 (а.с. 8)

Згідно п.1.3 статуту ФГ «Мусієнко Анатолія Петровича» в редакції від 22.04.2019 року головою фермерського господарства є: ОСОБА_1 , 1979 року народження, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , згідно рішення Засновника Господарства № 1 від 17.04.2019 року (а.с. 9-10)

З копії архівного витягу від 23.02.2018 року № 37/04-02 вбачається, що відповідно рішення Конотопської районної ради народних депутатів від 12.01.1995 року ОСОБА_2 виділено в постійне користування для ведення фермерського господарства 50 га ріллі у полі № НОМЕР_3 першої польової сівозміни (а.с. 11)

Згідно копії довідки від 16.09.2019 року № 527 виданої Салтиківським старостинським округом №1 Дубов`язівської селищної ради Конотопського району Сумської області про те, що ОСОБА_2 , 1960 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно був зареєстрований та постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12)

З копії державного акту на право постійного користування землею серії СМ 0054 та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку вбачається, що ОСОБА_2 на підставі рішення Конотопської районної ради від 12.01.1995 року, надана у постійне користування земельна ділянка, площею 49,3 га. Землю надано для ведення селянського фермерського господарства (а.с. 15-17)

Згідно копії висновку про вартість майна, ринкова вартість земельної ділянки, площею 49,3 га, кадастровий номер :04:001:1069, що розташована на території Салтиківської сільської ради станом на 06.05.2019 року становить 281070 грн. (а.с. 18)

З копії роз`яснення приватного нотаріуса Конотопського районного нотаріального округу Куцопал О.П. від 13.02.2020 року № 83/02-47 вбачається, що нотаріусом було оглянуто документи: свідоцтво про смерть на ім`я померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , документи, що підтверджують родинні відносини спадкодавця та спадкоємця, паспорт ОСОБА_1 , статут фермерського господарства «Мусієнко Анатолія Петровича». Нотаріус зазначає, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи лише на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право і не входить до складу спадщини.Отже, в зв`язку з тим, що вищезазначені документи, що були подані нотаріусу, не підтверджують права власності на нерухоме майно, тому для вирішення цього питання належного оформлення спадщини ОСОБА_1 рекомендовано звернутись до суду з позовом про встановлення факту належності та визнання права власності в порядку спадкування на вищезазначені земельні ділянки (а.с. 21)

Згідно довідки виданої про те, що ФГ «Мусієнко Анатолія Петровича» користується земельною ділянкою площею 49,3 га, кадастровий номер :04:001:1069, яка розташована на території Салтиківської сільської ради, Конотопського району, яке належало засновнику ФГ - Мусієнко А.П. на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії СМ №0054 виданого Конотопською РДА 10 квітня 1995 року (а.с. 50).

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 15-1 ЗК України (тут і далі у чинній редакції, якщо не зазначено інше) до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Ст. 84 ЗК України зазначає, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Відповідно до статті 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної га навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Згідно з пунктом «а» ч. 3 статті 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Ст. 31 ЗК України передбачено, що землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству, як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Стаття 23 Закону України «Про фермерське господарство» передбачає, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону.

ОСОБА_2 отримав спірну земельну ділянку на праві постійного користування на підставі Земельного кодексу УРСР від 18 грудня 1990 року (в редакції від 15 березня 1991 року) та на підставі Закону України від 20 грудня 1991 року «Про селянське (фермерське) господарство», яким і було визначено порядок його успадкування.

Згідно ч. 1 ст. 92 ЗК України (у редакції чинній на час виникнення спірних відносин) право постійного користування земельною ділянкою визначалося як право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до ЦK України з урахуванням вимог цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 407 Цивільного кодексу України (у редакції, що діяла на час відкриття спадщини, далі - ЦК України) право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Відповідно до ч. 2 ст. 407 ЦК України, та ч. 2 ст. 102 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування.

Згідно ст. 1225 ЦK України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

З правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 178/447/16-ц та постановах Верховного Суду України від 05 жовтня 2016 року у справі № 181/698/14-ц та від 23 листопада 2016 року у справі № 668/477/15-ц, вбачається системне посилання у цих судових рішеннях на вказані норми у сукупності з висновками про те, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи лише на підставі державного акта на право володіння земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право і не входить до складу спадщини.

Разом з тим, суд вважає, що наявні правові підстави для відступлення у цій справі від вказаних висновків з огляду на таке.

Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 березня 1991 року, яка втратила чинність на підставі Постанови Верховної Ради України N 2201-XII від 13 березня 1992 року, затверджено форми державних актів: на право довічного успадковуваного володіння землею; на право постійного володіння землею; на право постійного користування землею.

При цьому відповідно до пункту 8 Постанови Верховної Ради України від 13 березня 1992 року № 2200 «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» громадяни, підприємства, установи, організації, яким було надано у встановленому порядку земельні ділянки у довічне успадковуване або постійне володіння, зберігають свої права на використання цих земельних ділянок до оформлення права власності або землекористування відповідно до ЗК України.

Пунктом 6 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України 2001 року визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

У Рішенні Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 р. №5-рп (справа про постійне користування земельними ділянками) зазначено, що у Земельному кодексі Української РСР від 18 грудня 1990 року була регламентована така форма володіння землею, як довічне успадковуване володіння. ЗК України в редакції від 13 березня 1992 року закріпив право колективної та приватної власності громадян на землю (зокрема, право громадян на безоплатне одержання у власність земельних ділянок для ведення сільського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства тощо (ст. 6). Це свідчить про те, що поряд із впровадженням приватної власності на землю громадянам, на їх вибір забезпечувалася можливість продовжувати користуватися земельними ділянками на праві постійного (безстрокового) користування, оренди, пожиттєвого спадкового володіння або тимчасового користування. При цьому в будь - якому разі виключалась як автоматична зміна титулів права на землю, так і будь-яке обмеження права користування земельною ділянкою у зв`язку з непереоформленням правового титулу.

Конституційний Суд України вважав, що встановлення обов`язку громадян переоформити земельні ділянки, які знаходяться у постійному користуванні, на право власності або право оренди до 01 січня 2008 року, потребує врегулювання чітким механізмом порядку реалізації цього права відповідно до вимог частини 2 статті 14, частини 2 статті 41 Конституції України. У зв`язку з відсутністю визначеного у законодавстві відповідного механізму переоформлення громадяни не в змозі виконати вимоги пункту 6 Перехідних положень Кодексу у встановлений строк, про що свідчить неодноразове продовження Верховною Радою України цього строку. Підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт.

Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення:

- пункту 6 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення;

- пункту 6 Постанови Верховної Ради України "Про земельну реформу" від 18 грудня 1990 року N 563-ХII з наступними змінами в частині щодо втрати громадянами, підприємствами, установами і організаціями після закінчення строку оформлення права власності або права користування землею раніше наданого їм права користування земельною ділянкою.

З огляду на викладене, особа, яка володіє земельною ділянкою на праві постійного користування за Законом не може бути позбавлена права на таке користування.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 року в справі № 922/989/18 майно фермерського господарства належить йому на праві власності (частина перша статті 20 Закону України «Про фермерське господарство»). Фермерське господарство як цілісний майновий комплекс включає майно, передане до складеного капіталу, не розподілений прибуток, майнові та інші зобов`язання (частина перша статті 22 цього Закону).

За змістом системного тлумачення статей 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство», статей 1, 5, 7, 8 і 12 Закону України «Про фермерське господарство», статей 7, 27, 38, 50 і 51 ЗК Української PCP від 18 грудня 1990 року, статей 31, 92 ЗК України від 25 жовтня 2001 року після отримання у постійне користування земельної ділянки, наданої для ведення селянського (фермерського) господарства, та проведення державної реєстрації такого господарства постійним користувачем цієї ділянки є відповідне господарство, а не громадянин, якому вона надавалась. Тому у такій ситуації зазначене право не може бути об`єктом спадкування, а постійним користувачем вказаної ділянки після смерті засновника залишається селянське (фермерське) господарство.

З аналізу приписів статей 1, 5, 7, 8 Закону «Про фермерське господарство» № 937-IV можна зробити висновок, що після отримання земельної ділянки фермерське господарство має бути зареєстроване у встановленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов`язки землекористувача здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому надавалася відповідна земельна ділянка для ведення фермерського господарства.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що з моменту державної реєстрації селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) та набуття ним прав юридичної особи таке господарство на основі норм права набуває як правомочності володіння і користування, так і юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що у відносинах, а також спорах з іншими суб`єктами, голова фермерського господарства, якому була передана у власність, постійне користування чи оренду земельна ділянка, виступає не як самостійна фізична особа, власник, користувач чи орендар земельної ділянки, а як представник (голова, керівник) фермерського господарства. У таких правовідносинах їх суб`єктом є не фізична особа - голова чи керівник фермерського господарства, а фермерське господарство як юридична особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 615/2197/15-ц (провадження № 14-533цс18).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені ст. 608 ЦК України.

Таким чином, враховуючи те, що зі смертю особи не відбувається припинення прав і обов`язків, окрім тих, перелік яких визначено у статті 1219 ЦК України спадкоємець стає учасником правовідношення з постійного користування земельною ділянкою.

Судом встановлено, що земельна ділянка була виділена ОСОБА_2 для ведення фермерського господарства, ним було створено фермерське господарство, яке використовувало земельну ділянку на праві постійного користування. Оскільки фермерське господарство створено то право постійного користування земельною ділянкою належить йому.

Враховуючи наведені обставини, очевидну необхідність дотримання балансу індивідуального та публічного інтересу у вирішенні вказаного питання, суд вважає, що право постійного користування земельної ділянки може бути визнано, таким що успадковане фермерським господарством, оскільки воно відноситься до тих прав, які можуть бути успадковані.

Аналізуючи зібрані по справі докази та даючи їм оцінку, суд приходить до висновку, що слід

визнати за фермерським господарством «Мусієнко Анатолія Петровича», в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , право постійного користування земельною ділянкою, площею 49,3 га, кадастровий номер :04:001:1069; земельної ділянки, яке належало ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі державного акту на право постійного користування землею серії СМ № 0054, виданого Конотопською РДА 10 квітня 1995 року.

Керуючись ст. 15, 22, 84, 126, 131 ЗК України, ст. 392, 395, 396, 407, 1219, 1225, 1267, 1268 ЦК України, ст. 12, 76-81, 89, 259, 263-265, 315 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканця АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_4 , виданий 02 грудня 1996 року Конотопським РВ УМВС України в Сумській області, РНОКПП: НОМЕР_5 ) задовольнити.

Визнати за фермерським господарством «Мусієнко Анатолія Петровича», в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , право постійного користування земельною ділянкою, площею 49,3 га, кадастровий номер :04:001:1069; земельної ділянки, яке належало ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі державного акту на право постійного користування землею серії СМ № 0054, виданого Конотопською РДА 10 квітня 1995 року.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги до Конотопського міськрайонного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Буток Т. А.