ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/813/19 Номер провадження 22-ц/814/72/20Головуючий у 1-й інстанції Стрюк Л.І. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А. , Триголова В.М.

при секретарі Ачкасовій О.Н.

учасники справи:

представник позивач -адвокат Дубинка Ю.С.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 26 вересня 2019 року, ухвалене суддею Стрюк Л.І., повний текст рішення складено - дата не вказана

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся ОСОБА_3 , після смерті якої залишилось спадкове нерухоме майно, яке складається з житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані в АДРЕСА_1 . Згідно із заповітом від 12.05.1998 року ОСОБА_3 заповіла все своє майно дочці ОСОБА_2 та сину ОСОБА_4 в рівних частинах. Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_4 оголошено померлим. У зв`язку з тим, що у спадкоємця померлого ОСОБА_4 , який є його сином та позивачем у справі, ОСОБА_1 відсутні правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно, то постановою нотаріуса Полтавської районної державної нотаріальної контори Замулко Л.В. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Позивач просив визнати в порядку спадкування право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,40 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства, яка складається з двох земельних ділянок з таким цільовим призначенням: 0,11 га - для обслуговування житлового будинку, 0,29 га для ведення особистого селянського (підсобного) господарства та знаходиться в АДРЕСА_1 .

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 26 вересня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_4 не проживав постійно зі спадкодавцем на день смерті своєї матері ОСОБА_3 та не подав у встановленому законом порядку заяву нотаріусу про прийняття спадщини, а тому відсутні підстави вважати, що він належним чином прийняв спадщину після неї. ОСОБА_1 не доведено факту прийняття спадщини ОСОБА_4 після смерті матері ОСОБА_3 , а тому ОСОБА_4 не набув права власності на спірну частину житлового будинку та земельної ділянки у порядку спадкування за заповітом, тому вони не входять до складу спадщини після його смерті.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставини, що мають значення для справи, а також невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи, і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1 921 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував вимоги ч.3 ст. 1268 ЦК України, яка є підставою для заявлених позовних вимог ОСОБА_1 , т.я. його батько ОСОБА_4 прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_4 , оскільки постійно проживав з нею та був зареєстрований з нею за однією адресою на час її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що не потребує подання заяви до нотаріуса про прийняття спадщини в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини згідно ст. 1269 ЦК України. Із заявою про відмову від прийняття спадщини ОСОБА_4 не звертався. Згідно довідки Черкасівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 21.12.2018 року № 519 на день смерті ОСОБА_3 разом з нею проживав та був зареєстрований її син ОСОБА_4 з 16.11.2000 року до оголошення його померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дана довідка підтверджує фактичне прийняття спадщини на підставі ст. 1268 ЦК України ОСОБА_4 , спадкоємцем якого є його син ОСОБА_1 , що також зазначено та підтверджено нотаріусом у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.02.2019 року Полтавської районної державної нотаріальної контори та довідці Полтавської районної державної нотаріальної контори від 08.04.2019 року № 02-14. Згідно п.3.21 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, спадкоємець який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно п.3.22 даного Порядку …, у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. ОСОБА_4 з 16.11.2000 року постійно проживав з померлою, факт безвісно відсутності на час смерті спадкодавця не усуває його від права успадкування майна за ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки за ч.3 ст. 1268 ЦК України тривалість спільного проживання до смерті спадкодавця для прийняття спадщини законом не визначається; при визнанні особи безвісно відсутньою застосовується призумція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер; ОСОБА_4 був оголошеним померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 , а отже, до цього часу ОСОБА_4 був живим, а тому він може приймати та, відповідно, прийняв спадщину після смерті своєї матері внаслідок постійного проживання.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 06 вересня 2012 року серія НОМЕР_1 (а.с. 11).

Згідно із заповітом від 12.05.1998 року ОСОБА_3 заповіла все своє майно ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в рівних частинах (а.с. 12).

Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове нерухоме майно, яке складається з житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані в АДРЕСА_1 .

Згідно з рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 16.10.2012 року ОСОБА_4 за заявою ОСОБА_2 оголошений безвісно відсутнім, початок безвісної відсутності вважається з 01.01.2011 року (а.с. 56).

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від ІНФОРМАЦІЯ_3 року за заявою ОСОБА_1 ОСОБА_4 оголошений померлим, на підставі якого відділом ДРАЦС Новосанжарського районного управління юстиції у Полтавському районі складений відповідний актовий запис №2 та видане свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 18.03.2016 року (а.с. 18).

Згідно з постановою нотаріуса від 14.02.2019 року після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 відкрита спадкова справа №773/2012 за заявою ОСОБА_2 від 25.12.2012 року; 29.03.2016 року за заявою ОСОБА_1 на підставі ст. 1261 ЦК України відкрита спадкова справа на майно ОСОБА_4 ; інших заяв про прийняття або відмову від прийняття спадщини на майно ОСОБА_4 до нотаріальної контори не надходило (а.с. 13-14).

У зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно, постановою нотаріуса Полтавської районної державної нотаріальної контори Замулко Л.В. ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину (а. с.13-14).

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. 1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Ухвалюючи судове рішення у справі, суд першої інстанції в його основу поклав рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 16.10.2012 року, згідно якого ОСОБА_4 за заявою ОСОБА_2 оголошений безвісно відсутнім, початок безвісної відсутності судом встановлено з 01.01.2011 року (а.с. 56).

Позивач на підтвердження підстав позову надав суду довідку Черкасівської сільської ради №519 від 21.12.2018 р. про те, що на день смерті ОСОБА_3 в будинку АДРЕСА_1 був зареєстрований і постійно проживав її син ОСОБА_4 з 16.11.200 року по день оголошення його померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 14).

Згідно ст. 43 ЦК України (у редакції, яка діяла на час ухвалення рішення суду) фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Згідно ст. 44 ЦК України (у редакції, яка діяла на час ухвалення рішення суду) на підставі рішення суду про визнання фізичної особи безвісно відсутньою нотаріус за останнім місцем її проживання описує належне їй майно та встановлює над ним опіку. За заявою заінтересованої особи або органу опіки та піклування над майном фізичної особи, місце перебування якої невідоме, опіка може бути встановлена нотаріусом до ухвалення судом рішення про визнання її безвісно відсутньою. Опікун над майном фізичної особи, яка визнана безвісно відсутньою, або фізичної особи, місце перебування якої невідоме, приймає виконання цивільних обов`язків на її користь, погашає за рахунок її майна борги, управляє цим майном в її інтересах. За заявою заінтересованої особи опікун над майном фізичної особи, яка визнана безвісно відсутньою, або фізичної особи, місце перебування якої невідоме, надає за рахунок цього майна утримання особам, яких вони за законом зобов`язані утримувати. Опіка над майном припиняється у разі скасування рішення суду про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, а також у разі появи фізичної особи, місце перебування якої було невідомим.

Таким чином, визнання громадянина безвісно відсутнім тягне за собою ряд правових наслідків, але не відображається на його правоздатності та дієздатності. Громадянин, що перебуває живим, не перестає бути суб`єктом права. Визнання фізичної особи безвісно відсутньою не ліквідує юридичну невизначеність, що виникла, оскільки вона залишається учасником правовідносин, тому законодавцем передбачено інститут оголошення фізичноїособи померлою, який має свою правову характеристику та відповідні правові наслідки.

Згідно п.п. 3.21.,3.22. «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 р. за № 282/20595, (у редакції, яка була чинна на час відкриття спадщини та її прийняття) спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Згідно ч. 4. ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17 зроблено висновок, що «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою». При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Більше того, визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті.

Отже, факт визнання особи безвісно відсутньою за місцем реєстрації не свідчить про смерть цієї особи, така особа після визнання її безвісно відсутньою до оголошення її померлою має відповідний обсяг правоздатності та дієздатності, є суб`єктом цивільних прав, тому у даному випадку визнаний безвісно відсутнім за рішенням суду ОСОБА_4 , який на час смерті своєї матері ОСОБА_3 був зареєстрований за місцем відкриття спадщини, є таким, що фактично прийняв спадщину після її смерті. Датою смерті ОСОБА_4 згідно свідоцтва про його смерть є ІНФОРМАЦІЯ_3 р. (а.с. 18).

З урахуванням викладеного, апеляційний суд у складі колегії суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції при ухваленні судового рішення прийшов до помилкового висновку про те, що ОСОБА_4 не прийняв спадщину після смерті своєї матері, оскільки на час відкриття спадщини не проживав постійно з нею.

З огляду на викладене, апеляційний суд у складі колегії суддів приходить до висновку про те, що рішення суду підлягає скасуванню з ухвалення по справі нового рішення про задоволення позову.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

По справі вбачається, що позивачем при подачі позову сплачено судовий збір у розмір 768,49 грн. (а.с. 1) та 1 152,60 грн. судового збору при подачі апеляційної скарги (а.с.161), а всього 1 921,00 грн. У разі задоволення позову вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч.1 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п. 4, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 26 вересня 2019 року - скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування - задовольнити.

Визнатиза ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 )в порядку спадкування право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,40 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства, яка складається з двох земельних ділянок з таким цільовим призначенням: 0,11 га - для обслуговування житлового будинку, 0,29 га - для ведення особистого селянського (підсобного) господарства та знаходиться в АДРЕСА_1 .

Стянути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати всього у розмірі 1 921,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 січня 2020 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов