ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 грудня 2020 року м. Київ

Унікальний номер справи 364/600/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Саліхова В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», поданою його представником Криловою Оленою Леонідівною,

на рішення Володарського районного суду Київської області, ухваленого 3 вересня 2020 року в приміщенні суду під головуванням судді Осаулової Н.А.,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої позовні вимоги обґрунтовувало тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 14.04.2006 відповідач отримала кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач свої зобов`язання перед відповідачем відповідно до договору виконав у повному обсязі, надавши кредит у встановленому розмірі. Відповідач своєчасно кошти на погашення заборгованості не повернула у зв`язку з чим, станом на 22.03.2020 року виникла заборгованість у розмірі 13 420,45 грн., що складається з: заборгованості за тілом кредиту - 6964,13 грн; заборгованості за простроченим тілом кредиту - 6964,13 грн.; заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 - 2864,24.; нарахована пеня - 2476,82 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн; штраф (процентна складова) - 615,26 грн.

Рішенням Володарського районного суду Київської області від 03 вересня 2020 року у задоволенні позову банку відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник АТ КБ «Приватбанк» - Крилова О.Л. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що банк надав до суду розрахунок заборгованості за кредитним договором; копію анкети-заяви від 14.04.2006, Умови та правила надання банківських послуг.

Також надано анкету-заяву з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що позичальник висловив згоду про укладення договору та особистим підписом це засвідчив. Під час підписання анкети-заяви відповідач ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, щодо умов кредитування. Таким чином, відповідач приєднався до запропонованої Банком пропозиції.

Відповідач, підписуючи заяву від 14.04.2006, ознайомившись та погодивши умови кредитування, користуючись кредитними коштами висловила свою згоду з формою договору та його умовами.

Відповідно до укладеного кредитного договору відповідачу відкрито картковий рахунок, надано картку із встановленим кредитним лімітом.

Звертає увагу на те, що банк свої зобов`язання за договором перед відповідачем виконав, а саме, відкрив картковий рахунок, надав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картку. У свою чергу, відповідач умови договору щодо своєчасного повернення грошових коштів не виконує, що підтверджується наданим розрахунком заборгованості.

Отже, суд першої інстанції не дослідив належним чином розрахунок заборгованості та помилково визнав заборгованість недоведеною. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, а надані до суду документи належним чином не досліджені.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, сторони 14.06.2006 підписали заяву № б/н, відповідно до умов якої відповідач ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (ас.28).

Відповідача зобов`язалась повертати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором.

Станом на 22.03.2020 у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором у ОСОБА_1 утворилася заборгованість у розмірі 13 420,45 грн., що складається з: заборгованості за тілом кредиту - 6964,13 грн; заборгованості за простроченим тілом кредиту - 6964,13 грн.; заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 - 2864,24.; нарахована пеня - 2476,82 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн; штраф (процентна складова) - 615,26 грн (ас.5-25).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані відповідачем кошти повернуто банку, що підтверджено наданими ОСОБА_1 копією квитанції та довідкою АТ КБ «Приватбанк» довідкою про сплату заборгованості.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що такі висновки суду відповідають обставинам справи, наявним у матеріалах справи доказам та нормам матеріального права з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Як вбачається з матеріалів справи, 17.08.2020 ОСОБА_1 подала до суду першої інстанції заяву про розгляд справи у її відсутність. Просила долучити до матеріалів справи копію квитанції про сплату заборгованості за кредитним договором та довідку банку про закриття рахунку.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу.

Виходячи з викладеного вище, суд першої інстанції належним чином оцінив надані ОСОБА_1 докази сплати заборгованості за кредитним договором, оскільки з копії квитанції № R_GUTFBS5NQTJJG7TMOFWWO від 05.08.2020 вбачається, що відповідач внесла на рахунок банку 14 045,51 грн. (ас.60).

13.08.2020 ОСОБА_1 видана довідка № F0VAISE8ORA3OVK0, з якої вбачається, що рахунок № НОМЕР_1 , «Картка універсальна» № НОМЕР_2 - закрито (ас.59).

Звертаючись до суд з позовною заявою, банком надано довідку про видачу ОСОБА_1 карток банк, остання з яких за № НОМЕР_3 видана 17.07.2017 з терміном дії 05/21 (ас.27).

Апеляційна скарга не містить доводів та доказів, які б спростували висновки суду про недоведеність позовних вимог банку з підстав повного погашення заборгованості за кредитом, оформленим ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви від 14.04.2006.

Посилаючись в апеляційній скарзі на те, що відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, АТ КБ «Приватбанк» доказів на підтвердження вказаного не надав.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що між сторонами укладено кредитний договір. Проте відмова суду першої інстанції мотивована іншими підставами, які судом першої інстанції оцінено вірно та відповідно до вимог чинного процесуального законодавства.

Таким чином, враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_1 отримані та використані кредитні кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» повернуті. А заборгованість перед банком погашена у сумі більшій, ніж заявлені позовні вимоги.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, апеляційний суд приходить до висновку, що судове рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Володарського районного суду Київської області, ухваленого 3 вересня 2020 року - без змін.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат, здійсненого судом першої інстанції. Судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на особу, яка подала апеляційну скаргу. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у апеляційному суді.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В зв`язку з тим, що ціна позову в справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», подану його представником Криловою Оленою Леонідівною, відхилити.

Рішення Володарського районного суду Київської області від 3 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді: