ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/934/20 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

за участі секретаря Боднар Р.В.

та сторін апелянта ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , представника ДП Тернопільстандартметрологія - Кияшко М.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/20553/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 червня 2020 року, ухваленого суддею Братасюком В.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства Тернопільський науково виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації про встановлення причино-наслідкового зв`язку та зобов`язання скласти акт, -

В С Т А Н О В И В:

у серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Державного підприємства Тернопільській науковий виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації, Дочірнього підприємства Спеціалізоване ремонтно будівельне управління Акціонерного товариства «Укрліфт» про встановлення причино-наслідкового зв`язку між аварійним зупиненням ліфта та отриманням ним травми 27.08.1998 року та зобов`язання Державного підприємства Тернопільській науковий виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації скласти акт за формою Н-1 про отримання травми.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він працював у відповідача на посаді інженера ІІ категорії, і на його переконання 27.08.1998 року під час виконання трудових обов`язків, а конкретніше у зв`язку з службовою необхідністю, сів в кабіну пасажирського ліфта на 5 поверсі адміністративної будівлі ДП ТСМ і поїхав на другий поверх. Під час руху кабіна ліфта несподівано зірвалась і проминула місце зупинки, зупинившись нижче рівня першого поверху.

Позивач зазначає, що внаслідок події з ним стався нещасний випадок, і він отримав тяжкі тілесні ушкодження - травму хребта (компресійний перелом восьмого грудного хребця), струс головного мозку та черепну мозкову травму (забій головного мозку) та визнаний інвалідом ІІІ групи з основним діагнозом Консолідований компресійний перелом грудного відділу хребта з порушенням статики ходьби з 19.02.1999 року.

За фактом події було складено акт розслідування, однак, разом з тим, відповідачем заперечується причино-наслідковий зв`язок між аварійним зупиненням ліфта та отриманням ним травми 27.08.1998 року, а тому, лише в судовому порядку він може захистити своє невизнане право.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 червня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства Тернопільський науково виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації про встановлення причино-наслідкового зв`язку між аварійним зупиненням ліфта та отриманням травми 27.08.1998 року, стосовно ОСОБА_1 та зобов`язання Державного підприємства Тернопільський науковий виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації скласти акт за формою Н-1 про отримання ОСОБА_1 травми відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 червня 2020 року та ухвалити нове, яким повністю задовольнити його позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду засноване на недосліджених доказах і сфальсифікованих фактах з очевидним викривленням фактів та вимог права.

Підсумки та дослідна частина судово-медичної експертизи протирічать одна одній.

Судом не досліджувалось, який саме складався акт розслідування, з яких обставин і якого випадку.

Після падіння у ліфті 27.08.1998 року він постійно проходить лікування травми хребта і по теперішній час перебуває під наглядом лікарів, стан здоров`я його надалі погіршується.

Також суд першої інстанції неправомірно послався на рішення суду від 28.01.2000 року та ухвалу від 07.03.2000 року, оскільки заявлені позови у 1999 та 2019 роках є різними.

Державне підприємство Тернопільський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації подало відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 у якому зазначило, що згідно з висновками двох судово-технічних експертиз встановлено, що не було виявлено жодних пошкоджень несучих конструкцій ліфта, останні не були і до 27.09.1998 року, а поломка ліфта 27.08.1998 року була викликана перегоранням силового запобіжника і не могла призвести до падіння чи різкої зупинки ліфта. Зазначена технічна несправність стала причиною зупинки ліфта між 1 і 2 поверхом та блокування дверей кабіни, що не становило небезпеки для людей згідно з державних технічних норм і правил. В той день ОСОБА_1 не отримав жодних пошкоджень.

З даних висновків судово-медичних експертиз встановлено, що виявлений у вересні 1998 року консолідований компресійний перелом тіла тп-8 у ОСОБА_1 є помилковим тлумаченням лікарських працівників патологічних змін хвороби Шеєрман-Мау-Юнацького та підліткового остеохондропатичного кіфоза (горбатості), що полягає у дугоподібному стійкому кістковому викривлені хребта на рівні уражених хребців, яка наявна була у позивача ще задовго до 27.08.1998 року.

Згідно з рентгенограмою від 28.08.1998 року у ОСОБА_1 не було виявлено жодних травматичних змін хребта.

Також враховуючи те, що подія сталася із ОСОБА_1 27.08.1998 року, а заявлена вимога, щодо встановлення причино-наслідкового зв`язку між аварійним зупиненням ліфта та отриманням травми 27.08.1998 року, а також зобов`язання Державного підприємства Тернопільський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації скласти акт за формою Н-1 про отримання ним травми, заявлено в 2019 році, тобто з пропуском пересічного строку, визначеного в п. 9 Постанови Кабінету Міністрів України № 337.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали з мотивів, викладених в ній

Представник ДТ Тернопільстандартметрологія - Кияшко М.З. апеляційну скаргу ОСОБА_1 не визнала, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Тернопільського міського суду в цивільній справі № 2-25/2000 від 28.01.2000 року, яке залишене в силі ухвалою судової колегії в цивільних справах Тернопільського обласного суду від 07.03.2000 року, та набрало законної сили, уже встановлено, що позивач 27.08.1998 року не отримував травми на виробництві. Також подія, котра сталася в 1998 році та позов ОСОБА_1 про встановлення причино-наслідкового зв`язку між аварійним зупиненням ліфта і отриманням ним травми 27.08.1998 року та зобов`язання Державного підприємства Тернопільській науковий виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації скласти акт за формою Н-1 про отримання ОСОБА_1 травми, заявлено в 2019 році, тобто з пропуском пересічного строку, визначеного в п. 9 Постанови КМУ № 337.

З такими висновками погоджується колегія суддів.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював на Державному підприємстві Тернопільський науковий виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації на посаді інженера ІІ категорії.

27.08.1998 року, під час виконання трудових обов`язків, у зв`язку з службовою необхідністю, ОСОБА_1 сів в кабіну пасажирського ліфта на 5 поверсі адміністративної будівлі ДП ТСМ і поїхав на другий поверх. Під час руху кабіна ліфта несподівано проминула місце зупинки та зупинилась нижче рівня першого поверху .

ОСОБА_1 зазначає, що внаслідок вищевказаної події з ним стався нещасний випадок, і він отримав тяжкі тілесні ушкодження - травму хребта (компресійний перелом восьмого грудного хребця), струс головного мозку та черепну мозкову травму (забій головного мозку).

ОСОБА_1 визнаний інвалідом ІІІ групи з основним діагнозом Консолідований компресійний перелом грудного відділу хребта з порушенням статики ходьби з 19.02.1999 року.

Відповідно до ст. 22 Закону України Про охорону праці встановлено, що роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об`єднаннями профспілок. За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов`язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування. У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов`язковим для роботодавця.

Процедура проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися з працівниками на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форм власності врегульована Порядком проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженим Постановою КМ України № 337 від 17.04.2019 року Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві.

Дія цього Порядку поширюється на: власників підприємств або уповноважені ними органи; працівників, у тому числі іноземців та осіб без громадянства, які відповідно до законодавства уклали з роботодавцем трудовий договір (контракт) або фактично допущені до роботи роботодавцем; фізичних осіб-підприємців членів фермерського господарства, членів особистого селянського господарства, осіб, які працюють за договором укладеним відповідно до законодавства.

Процедура проведення розслідування нещасних випадків та/або гострих професійних захворювань (отруєнь), визначена Порядком, а конкретніше п. 33, передбачає, що комісія (спеціальна комісія) зобов`язана скласти акти за формою Н-1 (тимчасові акти за формою Н-1 у разі їх складення) згідно з додатком 11 у кількості, визначеній рішенням комісії (спеціальної комісії); у разі настання групових нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) скласти акти за формою Н-1 на кожного потерпілого; розглянути та підписати примірники актів за формою Н-1 (тимчасові акти за формою Н-1 у разі їх складення), а у разі незгоди члена комісії (спеціальної комісії) із змістом розділів 5, 6, 8, 9 такого акта - обов`язково підписати ці акти з відміткою про наявність окремої думки, яка викладається членом комісії письмово, в якій він обґрунтовано викладає пропозиції до змісту розділів 5, 6, 8, 9 акта (окрема думка додається до цих актів та є їх невід`ємною частиною); у разі виявлення гострого професійного захворювання (отруєння), пов`язаного з виробництвом, крім акта за формою Н-1, скласти картку обліку професійного захворювання (отруєння) за формою П-5 (далі - картка за формою П-5) згідно з додатком 22; передати не пізніше наступного робочого дня після підписання актів за формою Н-1 матеріали розслідування та примірники таких актів керівнику підприємства (установи, організації) або органу, що утворив комісію (спеціальну комісію), для їх розгляду та затвердження; дотримуватися вимог законодавства про інформацію щодо захисту персональних даних потерпілих та інших осіб, які зібрані в межах повноважень комісії (спеціальної комісії) під час проведення розслідування та задокументовані в акті за формою Н-1.

Поряд з тим п. 9 Порядку, визначено, що розслідування (спеціальне розслідування) проводиться у разі настання нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння), у тому числі про які своєчасно не повідомлено роботодавцю чи внаслідок яких втрата працездатності потерпілого настала не одразу. Строк давності для розслідування нещасних випадків та/або гострих професійних захворювань (отруєнь) на виробництві становить три роки з дня їх настання.

Подаючи позов до Тернопільського міського суду Тернопільської області у лютому 1999 року ОСОБА_1 просив встановити факт нещасного випадку на виробництві, оскільки комісія по розслідуванню нещасного випадку, яка була створена у листопаді грудні 1998 року, по вищенаведених обставинах не встановили факту нещасного випадку, а також 25.12.1998 року йому було відмовлено у складенні акту про нещасний випадок на виробництві по формі Н -1.

Рішенням Тернопільського міського суду Тернопільської області від 28 січня 2000 року відмовлено у позові ОСОБА_1 до Тернопільського державного центру стандартизації, метрології та сертифікації про встановлення факту нещасного випадку на виробництві за безпідставністю вимог, яке залишено без змін Ухвалою судової колегії в цивільних справах Тернопільського обласного суду від 7 березня 2000 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вищенаведеними рішеннями встановлено, що 27 березня 1998 року у другій половині дня ОСОБА_1 було надано допомогу по відкриттю дверей ліфта, який зупинився між першим та другим поверхами. Вийшовши із кабіни ліфта, ОСОБА_1 не скаржився на якісь отримані травми, болі в спині чи інших частинах тіла.

Так, згідно з висновками двох судово-технічних експертиз (досліджених у даному рішенні) встановлено, що не було виявлено жодних пошкоджень несучих конструкцій ліфта, останні не були і до 27.08.1998, а поломка ліфта 27.08.98 була викликана перегоранням силового запобіжника, не могла призвести до падіння чи різкої зупинки ліфта. Зазначена технічна несправність стала причиною зупинки ліфта між 1 і 2 поверхом та блокування дверей кабіни, що не становило небезпеки для людей згідно з державних технічних норм і правил. Дана обставина була підтверджена показами свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (допитаних в суді по його ж клопотанню), які вказали, що 27.03.98 в другій половині дня ОСОБА_1 було надано допомогу по відкриттю дверей ліфта, який зупинився між 1 і 2 поверхом приміщення центру. При цьому, позивач вийшов з кабіни ліфта, не скаржився на якісь болі в спині, в ногах чи інших частинах тіла і не вказував, що під час зупинки ліфта він зазнав якихось падінь, травм чи інших пошкоджень.

Безпідставним є посилання ОСОБА_1 на те, що судом не допитані свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , оскільки дане клопотання не було заявлено у суді першої інстанції (тільки згадано у мотивувальній частині позовної заяви) у відповідності до вимог ст. 91 ЦПК України, а саме у заяві про виклик свідка зазначаються його ім`я, місце проживання (перебування) або місце роботи, обставини, які він може підтвердити. Крім того дані свідки були допитані в судових інстанціях при винесенні рішення між тими самими особами у 2000 році і їх покази закладені в основу оскаржуваного рішення. Голослівними є посилання апелянта на те, що суд першої інстанції в рішенні не вірно зазначив ініціали ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , оскільки ініціали згаданих ним у позовній заяві свідків повністю збігаються із ініціалами осіб, вказаних в рішенні.

Крім того, рішенням суду від 28 січня 2000 року встановлено, що виявлений у вересні 1998 року консолідований компресійний перелом тіла тп-8 у ОСОБА_1 є помилковим тлумаченням лікарських працівників паталогічних змін хвороби Шеєрман - Мау - Юнацького та підліткового остеохондропатичного кіфоза (горбатості), що полягає у дугоподібному стійкому кістковому викривленні хребта на рівні уражених хребців, яка наявна була у позивача ще задовго до 27.08.98 року (висновки судово-медичних експертиз).

Згідно з рентгенограмою від 28.08.98 у ОСОБА_1 не було виявлено жодних травматичних змін хребта.

Стаття 58 Конституції України 1996 року закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Принцип незворотності дії в часі поширюється також на Конституцію, яким є Основним Законом держави (Преамбула Конституції України).

Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта про те, що суд першої інстанції неправомірно взяв до уваги встановлені у рішення суду 2000 року обставини щодо встановлення факту нещасного випадку на виробництві, у яких не до кінця перевірені записи і є сфальсифікованими.

Проаналізувавши матеріали справи, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у встановленні причинно-наслідкового зв`язку між аварійним зупиненням ліфта та отриманою травмою у 1998 році, оскільки відсутній факт встановлення нещасного випадку на виробництві та отриманням ним травм.

Що ж стосується вимог складання акту за формою Н-1, то і в цій частині є вірним рішення суду, оскільки такий акт складався ще у 1998 році ( вважає його сфальсифікованим), а також враховуючи вимоги п. 9 постанови КМУ № 337 від 17.04.2019 року Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві - строк давності для розслідування нещасних випадків та /або гострих професійних захворювань(отруєнь) на виробництві становить три роки з дня їх настання.

Голослівними є посилання апелянта на порушення судом норм процесуального права, як він вважає, є: не вірно вказано-головуючий, секретар, а мало би бути - при секретарі, взагалі не досліджувались докази, наявні в матеріалах справи, а повністю переписані неправдиві і не до кінця перевірені записи й обставини із сфальсифікованого рішення від 28.01.2000 року та ухвали суддів Тернопільського обласного суду), оскільки на правильність рішення вони не впливають, а обставини вказані у вище згаданих рішеннях, які набрали законної сили у відповідності до вимог ст. 82 ЦПК України доказуванню та перевірці не підлягають.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі змісту статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі Проніна проти України).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки ухвалою суду апеляційної інстанції від 19 жовтня 2020 року було зупинено виконання оскаржуваного рішення суду першої інстанції до закінчення його перегляду в апеляційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судового рішення, яке переглядалось, тому виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 червня 2020 року підлягає поновленню.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 червня 2020 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 червня 2020 року.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 грудня 2020 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Н.М. Храпак