Справа № 308/7186/19
У Х В А Л А

Іменем України

13 жовтня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Джуги С.Д., Куштана Б.П.,

за участі секретаря - Микуляк Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 03.03.2020 (головуючий суддя Лемак О.В.) у справі за позовом ОСОБА_2 до нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Закарпатської області Резванової Інни Дмитрівни, Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в :

У червні 2019 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до Ужгородського районного приватного нотаріуса Резванової Інни Дмитрівни, Ужгородської державної адміністрації Закарпатської області, у якому просила:

1. визнати право власності за заповітом за спадкоємцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на все належне померлій матері заповідачки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , майно, яке складається з будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 та земельну ділянку для обслуговування цього житлового будинку розміром 0,067 га; земельну ділянку розміром 2,9637 га згідно Витягу НВ-018 від 08.05.2018 р. з державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер :10:013:0057; земельну ділянку 0,26 га.; грошові кошти розташовані на депозитному рахунку в ПАТ «Ощадний банк України» згідно Договору № 23417606 від 13.11.2015 спадкодавця ОСОБА_3 з банком, а також все інше майно спадкодавця де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належало їй на день смерті і на що вона за законом мала право;

2. зобов`язати Ужгородську районну державну адміністрацію Закарпатської області провести державну реєстрацію нерухомого майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 спадкодавця ОСОБА_3 , « ІНФОРМАЦІЯ_2 , будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 та земельну ділянку для обслуговування цього житлового будинку розміром 0,067 га; земельну ділянку розміром 2,9637 га згідно Витягу НВ-018 від 08.05.2018 р. з державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер :10:013:0057; земельну ділянку 0,26 га.; грошові кошти розташовані на депозитному рахунку в ПАТ «Ощадний банк України» згідно Договору № 23417606 від 13.11.2015 року за спадкоємцем ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивовано тим, що 03 жовтня 2017 року її мамою було зроблено розпорядження на випадок смерті: «Все належне мені майно, де б воно не було та з чого б воно складалося, і взагалі все те, що буде належати мені на день смерті і на що я за законом матиму право, заповідаю моїй дочці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » - яке згідно вимог ст. ст. 207, 1241, 1248, 1253, 1254, 1255, 1307 Цивільного кодексу України складено у формі заповіту приватним нотаріусом Семен Юрієм Юрійовичем. Однак, у заповіті було виявлено помилку в написанні прізвища спадкодавця.

За заявою позивачки 28 грудня 2018 року Ужгородським міськрайонним судом ухвалено рішення в справі № 308/14399/18, яким встановлено факт належності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заповіту, посвідченого 03 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Семен Юрієм Юрійовичем, зареєстрованого в реєстрі за № 911, 912, згідно з яким все належне їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла своїй дочці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

31 травня 2019 року приватним нотаріусом Резвановою І.Д. в реєстрації спадщини відмовлено у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_2 правовстановлюючого документа на будинок а також через те, що нотаріусом неможливо чітко визначити спадкоємця за заповітом, оскільки є заповіт, посвідчений від імені ОСОБА_3 Тийглаською сільською радою 12.07.2013 за р. № 34 на користь ОСОБА_1 .

У зв`язку з відмовою приватного нотаріуса Дьєрке О.С. звернутись до Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області провести державну реєстрацію нерухомого майна її матері. Однак, Ужгородською районною державною адміністрацією Закарпатської області провести державну реєстрацію нерухомого майна її матері відмовлено.

В підтвердження своїх доводів позивач до суду подала заповіт від 03.10.2017, копію рішення Ужгородського міськрайонного суду від 28.12.2018 про встановлення факту, що має юридичне значення, та наявні у неї правовстановлюючі документи на спадкове майно.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 03 березня 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано право власності за заповітом за спадкоємцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на все належне померлій матері позивачки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , майно, яке складається з будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 та земельну ділянку для обслуговування цього житлового будинку розміром 0,067 га; земельну ділянку розміром 2,9637 га згідно Витягу НВ-018 від 08.05.2018 р. з державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер :10:013:0057; земельну ділянку 0,26 га, що розташована по АДРЕСА_1 ; грошові кошти розташовані на депозитному рахунку в ПАТ «Ощадний банк України», згідно з Договором № 23417606 від 13.11.2015 року спадкодавця ОСОБА_3 з банком, а також все інше майно спадкодавця де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належало їй на день смерті і на що вона за законом мала право. В задоволенні решти вимог відмовлено.

На це рішення подав апеляційну скаргу ОСОБА_1 , якого не було залучено до справи третьою особою, але який вважає, що оскаржуваним рішенням порушено його право на спадкове майно.

Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неправильною оцінкою доказів, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Зокрема зазначає, що при розгляді справи суд не вирішив та не взяв до уваги клопотання його представника від 05.12.2019, про залучення його до справи як третю особу, чим позбавив його права заявити зустрічний позов та самостійні вимоги.

Вважає заповіт, за яким визнано право власності на спадкове майно за ОСОБА_2 - недійсним, з тих підстав, що складений особою, яка не мала на це право, складений з порушенням його форми та посвідчення і вважає такий нікчемним. Стверджує, що недійсність заповіту визнається судом за позовом заінтересованої особи, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його волі. Зазначає, що нотаріус повинен був бачити в якому стані була його бабуся при складанні останнього заповіту та мав відмовити у вчиненні нотаріальної дії посвідченні заповіту.

Вказує, що проживав разом із бабусею ОСОБА_3 в одному будинку, доглядав за нею та вів з нею спільне господарство. 12.07.2013 ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений Товт А.Д., секретарем виконавчого комітету Тийгласької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, та зареєстровано в реєстрі за №34, відповідно до якого все майно, що належало ОСОБА_3 на момент смерті заповідала йому. Вказує, що станом на 11.12.2018 заповіт у Тийглайській сільській раді не скасовано.

Стверджує, що в 2015 році ОСОБА_2 введенням в оману запросила ОСОБА_3 до неї погостити, де ОСОБА_3 перебувала до смерті. Вважає, що його бабуся там проживала в неналежних умовах, оскільки після смерті виявили тіло недоглянутим, а у кімнаті був безлад. Зазначає, що похорони відбувались за кошти його сім`ї.

В судове засідання апеляційного суду з`явились представник апелянта адвокат Сідун О.С., та представник позивача адвокат Биркович О.І. Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що стверджується повідомленнями в вручення поштових відправлень. Підстав для відкладення розгляду справи колегія суддів не вбачала. Відповідно до ч. 2 ст 372 ЦПК України, справу розглянуто за відсутності осіб, які не з`влись в судове засідання.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивачки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 11.12.18 Ужгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатської області, актовий запис № 09 (а.с.5).

Згідно заповіту ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від 03.10.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Семен Ю.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 911, 912, спадкодавець на випадок своєї смерті все належне їй майно заповіла своїй дочці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3).

З копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі вбачається, що спадкову справу зареєстровано за № 63474449, спадкодавець ОСОБА_3 , витяг сформовано приватним нотаріусом Резвановою І.Д. (а.с.6)

Також встановлено, що у зв`язку з виявленням помилки у написанні прізвища спадкодавця у заповіті, а саме « ОСОБА_5 » замість « ОСОБА_6 », у відповідності до вимог ст. 318 ЦПК України, позивач звернулась до суду з проханням встановити юридичний факт, що прізвище ім`я по батькові особи яка зробила нотаріально посвідчений заповіт 03 жовтня 2017 року є її мама - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ). Так, 28 грудня 2018 року Ужгородським міськрайонним судом постановлено рішення в справі № 308/14399/18, яким встановлено факт належності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заповіту, посвідченого 03 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Семен Юрієм Юрійовичем, зареєстрованого в реєстрі за № 911, 912, згідно з яким все належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла своїй дочці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

08.08.2019 року приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Резванова І.Д. винесено постанову (а.с. 21-23) про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_2 правовстановлюючого документа на будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також через те, що нотаріусом неможливо чітко визначити спадкоємця за заповітом, оскільки заповіт, посвідчений від імені ОСОБА_3 Тийглаською сільською радою 12.07.2013 року за реєстровим № 34 на користь ОСОБА_1 , зареєстрований в Спадковому реєстрі за № 54759408 стан: чинний, заповідач: ОСОБА_7 . А заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Семен Ю.Ю., 03.10.2018 року за реєстровим № 911,912 від імені ОСОБА_8 (згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду від 28.12.2018 року справа № 308/14399/18 належність заповіту ОСОБА_9 ) на користь ОСОБА_2 зареєстрований у Спадковому реєстрі за 61322476, стан: чинний, і заповідач: ОСОБА_10 .

24 червня 2019 ОСОБА_2 звернулася в Ужгородський міськрайонний суд з позовом про визнання права власності на спадкове майно.

Задовольняючи позов в частині визнання права власності за заповітом за спадкоємцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на все належне померлій матері позивачки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , майно, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не позбавляє його права на спадщину. Щодо наявності двох заповітів, які стали підставою відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, та власне що і оспорює апелянт, суд зазначив, що заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Посилаючись на ч.3 ст. 1254 ЦК України суд вважав, що новий заповіт, посвідчений від імені спадкодавця на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 , скасовує попередній - посвідчений від імені спадкодавця ІНФОРМАЦІЯ_6 на користь ОСОБА_1 , а отже, спадкоємцем за заповітом ОСОБА_3 є її дочка ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.ст. 202, 1233 ЦК України заповіт є одностороннім правочином, тобто дією однієї сторони, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу.

Оскільки заповіт на користь ОСОБА_2 складено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що встановлено рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 28 грудня 2018 року в справі № 308/14399/18, такий заповіт складено 03.10.2017 (реєстровий № 911,912) а отже, складено пізніше, ніж заповіт від 12.07.2013 за реєстровим № 34 на користь ОСОБА_1 , тому заповіт на користь ОСОБА_1 вважається скасованим.

Питання про визнання недійсним заповіту, складеного 03.10.2017, з підстав, встановлених статтями 225 і 231 ЦК України, в судому порядку не вирішувалось.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги клопотання про залучення ОСОБА_1 до участі в справі спростовуються зазначеним у рішенні висновком суду про те, що клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Сідун О.С. - не підлягає розгляду по суті, так як заявником у прохальній частині не зазначено, на яких підставах його слід залучити до участі у справі, не вказано яке право стосовно третьої особи може набути позивач в результаті ухвалення судового рішення або яку вимогу може пред`явити третя особа до позивача. Зазначено, що у процесі провадження у справі ОСОБА_1 не заявляв самостійні вимоги щодо предмета спору.

Отже, вказані обставини не свідчать про те, що при розгляді даної справи за позовом ОСОБА_2 суд першої інстанції вирішив питання про права і обов`язки ОСОБА_1 , оскільки доводи апеляційної скарги стосовно того, що заявнику апеляційної скарги належить право на спадкове майно не знайшли свого підтвердження належними і допустимими доказами та спростовуються вищенаведеними матеріалами справи.

Частинами 1, 3 ст. 352 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи. Тобто, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Оскільки заповіт, складений ОСОБА_3 12.07.2013 на користь ОСОБА_1 , скасований заповітом, складеним ОСОБА_3 03.10.2017 на користь ОСОБА_2 , тому будь-яких прав на спадкове майно ОСОБА_1 не має. Підстав для залучення його до участі у справі не було, а оскаржуваним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 03 березня 2020 року питання про його права на це спадкове не вирішувалось.

Відповідно до ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо, зокрема, після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося. Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

Зважаючи на викладене, апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 слід закрити.

Керуючись ст. 362 ч. 1 п. 3, ст. 381 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 03 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Закарпатської області Резванової Інни Дмитрівни, Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційну скаргу на ухвалу апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення буде складено 15 жовтня 2020 року.

Головуюча:

Судді: