ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 січня 2020 року

м. Харків

справа №643/18607/19

провадження №22-ц/818/644/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Московський районний у місті Харкові Відділ державної реєстрації актів цивільного стану

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Московський районний у місті Харкові Відділ державної реєстрації актів цивільного стану про встановлення факту смерті за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Московського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2019 року, постановленупід головуванням судді Єрмак Н.В. в місті Харкові,-

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті, заінтересована особа: Московський районний у місті Харкові Відділ державної реєстрації актів цивільного стану.

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2019 року заяву повернуто заявнику з усіма доданими до неї документами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу на розгляд до суду першої інстанції.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 у місті Красний Луч Луганської області, яка була сиротою, родичей не мала. ОСОБА_1 зазначає, що вона є спадкоємицею за заповітом після смерті останньої, проте не може отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки у неї відсутнє свідоцтво про смерть ОСОБА_2 . Вважає, що її заява про встановлення факту смерті має бути розглянута судом, оскільки в інший спосіб вона не може захистити свої права та отримати свідоцтво про право на спадщину.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Повертаючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що заявник відповідно до ст. 317 ЦПК України не входить до кола осіб, яким законом надано право на звернення до суду із заявою про встановлення факту смерті.

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону.

За змістом частини 1 статті 4 та частини 1 статті 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що у листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_2 .

Встановлення юридичних фактів в судовому порядку має важливе значення для розвитку правових відносин та необхідності захисту прав і охоронюваних законом інтересів громадян. Чітке визначення процесуальним законодавством порядку розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, та неухильне дотримання судами процесуальних норм при розгляді даної категорії справ, є гарантією забезпечення конституційних прав громадян.

Згідно із частиною 1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Відповідно до частини 1 статті 318 ЦПК України у заяві про встановлення факту смерті має бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що встановлення факту смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Красний Луч Луганської області, необхідно їй для отримання свідоцтва про смерть, яке буде визнаватися державою Україна, оскільки після смерті ОСОБА_2 залишилось майно, яке вона бажає успадкувати за заповітом, який остання 20.11.2006 року склала на її ім`я.

Пунктом 8 частини 1 статті 315 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно з вимогами частини 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану`підставою для проведення державної реєстрації є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.

За правилом частини 2 статті 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Встановлення факту смерті особи в певний час провадиться тільки у разі неможливості органом державної реєстрації актів цивільного стану зареєструвати факт смерті з підстав, що відсутні документи, які свідчать про смерть особи.

Встановлення факту смерті ОСОБА_2 , про встановлення якого просить заявник, має для неї юридичне значення, оскільки надає ОСОБА_1 право для проведення державної реєстрації смерті на території України, яка контролюється державними органами, і отримання свідоцтва про смерть встановленого зразку, для пред`явлення нотаріусу з метою прийняття спадщини за заповітом.

Відповідно до частини 1 статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Натомість ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_2 була сиротою, родичей не мала. Наразі вона позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, складеним 20.11.2006 року померлою на її ім`я, оскільки відсутнє свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , яке буде визнаватися державою Україна.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява №48778/99).

Україна як учасниця конвенції повинна створюватиумови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції»).

Для того щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Белле проти Франції» від 4.12.95 та «Нун`єшДіаш проти Португалії» від 10.04.2003).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ від 28.10.98 у справі «Перес де Рада Каванил`єс проти Іспанії»).

З урахуванням того, що у померлої особи може не бути родичів, які можуть звернутись із заявою про встановлення відповідного факту, та враховуючи положення чинного законодавства, судам слід розглядати таку категорію справ у тому числі за заявами інших осіб, чиї права та законні інтереси підлягають захисту, оскільки право кожної особи на звернення до суду за захистом закріплено статтею 3 ЦПК України, частиною першою якої передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Крім того пункт 8 статті 315 ЦПК передбачає встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті і вказана стаття не містить будь-яких обмежень щодо суб`єктивного складу осіб, які можуть подати таку заяву до суду.

Захист судом прав і свобод людини і громадянина закладено також в статті 55 Конституції України.

Повернення заяви про встановлення факту смерті з підстав того, що заявник не була родичем померлої, унеможливлює реалізацію заявником своїх майнових та немайнових прав, зокрема права на спадкування, що є порушенням її конституційних прав.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув. При цьому формальне трактування закону позбавляє заявника права на судовий захист, гарантований ст. 55 Конституції України.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути позбавлена права на судовий захист, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Судом першої інстанції безпідставно повернуто заяву про встановлення факту смерті, оскільки відсутність родинних зв`язків між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не можуть бути перешкодою для захисту спадкових прав заявника.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -задовольнити.

Ухвалу судді Московського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2019 року - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук