10 червня 2020 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Фазикош О.В., за участі секретаря судового засідання Торчинович Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ужгород за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кухта Ольга Василівна, до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням шляхом зняття з реєстрації,
Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 10.06.2020 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 19.06.2020 року.
ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням шляхом зняття з реєстрації.
Позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого заступником ст. нотаріуса Першої Ужгородської державної нотаріальної контори Бучацькою Л.В. 09 червня 1993 року за р. № 2-6085, зареєстрованого в Ужгородському міжрайонному малому виробничому підприємстві технічної інвентаризації 16 липня 1993 року за номером 388, та Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Першої Ужгородської державної нотаріальної контори Бучацькою Л.В. 09 березня 1999 року за р. № 2-977, зареєстрованого Ужгородським державним міжрегіональним виробничим підприємством технічної інвентаризації 26 березня 1999 року за номером 388.
Позивач вказує, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , являється сином від першого шлюбу дружини позивача ОСОБА_3 .
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24 червня 2004 року визнано, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 усиновлений громадянином України - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканцем АДРЕСА_1 , і записано ОСОБА_1 батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Змінено прізвище дитини з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_4 », по батькові з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_4 ». Відповідач має реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , проте із серпня 2013 року за адресою місця реєстрації не проживає, що підтверджується Актом про відсутність проживання особи від 10 листопада 2014. Відповідач ОСОБА_2 має власний житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , в якому мешкає із своєю сім`єю.

Позивач зазначає, що на прохання в добровільному порядку знятися із реєстрації місця проживання належного позивачеві будинку відповідач відмовляється, участі в утриманні будинку та у витратах по оплаті комунальних витрат не бере, добровільно вирішити спір не бажає, а останній рік не піднімає слухавку, на контакт не йде.

Вищевикладені обставини змусили ОСОБА_1 звернутися з даним позовом до суду, оскільки останній не має змоги оформити субсидію через реєстрацію відповідача в належному позивачеві будинку.

Враховуючи вищенаведене, позивач просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 шляхом зняття з реєстрації місця проживання за вказаною адресою.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.01.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. На адресу суду надійшла заява від представника позивача про розгляд справи у відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Заперечень про вирішення справи з постановлення заочного рішення не подавали.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Відзив на адресу суду не надходив.

Відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено в статті 43 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, не подав відзив і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Ураховуючи, що відповідач по справі у судове засідання не з`явився, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.

У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і при домової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, діти, батьки власника, інші особи, якщо вони постійно проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство). Відповідно до ст. 71 ЖК України за тимчасової відсутності наймача або членів сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім ' ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців.

Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. Тимчасова відсутність наймача, членів його сім`ї не потребує згоди інших членів сім`ї. Не має значення і причина відсутності, якщо остання не перевищила шість місяців.

Згідно довідки №552 від 25.05.2020, виданої КП Архітектурно-планувальне бюро Ужгородської міської ради, встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 , станом на 31.12.2012 був зареєстрований в КП «БТІ м. Ужгорода» реєстровий №388 в книзі №4 за: ОСОБА_1 в цілому - 1/2 част. будинку на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Першою Ужгородською нотаріальною конторою 09.07.1993р. за №2-6085, 1/2 част. будинку на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого Першою Ужгородською нотаріальною конторою 09.03.1999р. за №2-977. Загальна площа будинку літ. А,А' - 64,70м2 (Шістдесят чотири, 0,70м2) Житлова площа -2(дві)кім. - 32,20м2 (Тридцять два, 0,20м2).

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого заступником ст. нотаріуса Першої Ужгородської державної нотаріальної контори Бучацькою Л.В. 09 червня 1993 року за р. № 2-6085, зареєстрованого в Ужгородському міжрайонному малому виробничому підприємстві технічної інвентаризації 16 липня 1993 року за номером 388, та Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Першої Ужгородської державної нотаріальної контори Бучацькою Л.В. 09 березня 1999 року за р. № 2-977, зареєстрованого Ужгородським державним міжрегіональним виробничим підприємством технічної інвентаризації 26 березня 1999 року за номером 388. Вказані обставини підтверджуються витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 211451125 від 04.06.2020.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Позивач посилається на те, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований, але з 2013 не проживає його пасинок ОСОБА_2 , що підтверджено складеним Актом про відсутність проживання особи за місцем реєстрації КП «Житловий ремонтно-експлуатаційний район» від 10.11.2014, у якому сусідами - мешканцями будинків АДРЕСА_6, АДРЕСА_7, АДРЕСА_3 , гр. ОСОБА_9 , гр. ОСОБА_10 , гр. ОСОБА_11 , підтверджено, що Відповідач не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з 2013; складеним Актом про відсутність (не проживання) особи (осіб) за місцем реєстрації ТОВ «Управління житлом» від 14.03.2020, у якому сусідами - мешканцями будинків АДРЕСА_6, АДРЕСА_3, АДРЕСА_4 , гр. ОСОБА_9 , гр. ОСОБА_12 , гр. ОСОБА_11 , підтверджено, що Відповідач не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з 19.08.2013 по 14.03.2020.

Позивач вказує, що відповідач ОСОБА_2 створює перешкоди у користуванні житлом та порушує права позивача, як власника житлового будинку.

Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Статтею 155 ЖК України встановлені гарантії прав громадян, які мають в приватній власності жилий будинок (квартири), а саме жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Такі ж гарантії встановлені і ст. 321 ЦК України, згідно якої право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ст.405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності члена сім ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.

За змістом норм матеріального права, зокрема, ст.156 ЖК України та ст.405 ЦК України правом користування житлом, якій знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Враховуючи, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_2 не має права порушувати законні права на володіння та користування належного позивачу будинку.

Враховуючи зазначене, оскільки відповідач не є власником будинку, участі в оплаті комунальних платежів не приймає, самостійно дій щодо зняття з реєстрації місця проживання за вказаною адресою не здійснює, що порушує права власника житла, тому суд приходить до висновку, що вимога позивача щодо позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням підлягає задоволенню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Позивач просить примусово зняти відповідача з реєстраційного обліку, проте дана вимога, на переконання суду, задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до Закону України «Про свободу та вільний вибір місця проживання в Україні» до повноважень органів місцевого самоврядування входить постановка на реєстраційний облік та його зняття.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання.

В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Відповідно до положень ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, якими передбачено зміст, порядок, захист здійснення права власності та його непорушність, враховуючи вищезназначені обставини, можна погодитись з доводами позивача, що реєстрація відповідача в помешканні за вищевказаною адресою фактично перешкоджає в реалізації його прав власника спірного житлового приміщення, які підлягають відновленню, зокрема, і шляхом усунення перешкод у користуванні житловим будинком, визнавши відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

В свою чергу, рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, після набуття ним законної сили, є підставою для скасування реєстрації відповідача за вищевказаною адресою, у зв`язку з чим вимога позивача про зняття відповідача з реєстраційного обліку, є такою, що заявлена передчасно, оскільки судове рішення, яке є підставою для зняття з реєстрації ще не пред`являлося до виконання, відтак відсутнє порушене право позивача.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 18, 76, 81, 258, 259, 260, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кухта Ольга Василівна, до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням шляхом зняття з реєстрації - задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ).

Представник позивача: адвокат Кухта Ольга Василівна (адреса місця роботи адвоката: 88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Ів.Франка, 56; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №21/901 від 18.03.2013).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош