ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1784/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №697/1753/20 Категорія: на ухвалу ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Новікова О.М., Храпка В.Д., Вініченка Б.Б.

за участю секретаряЛюбченко Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28 вересня 2020 року про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_3 , про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду в порядку окремого провадження з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, просила встановити факт, що вона доглядала ОСОБА_4 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , та поховала його.

Заяву мотивовано тим, що заявниця проживала з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в домоволодінні, яке належало ОСОБА_4 . Доглядала його, коли він хворів.

14.11.2005 ОСОБА_4 склав заповіт на ім`я своєї дочки ОСОБА_3 , якій заповів житловий будинок та присадибну ділянку. Мотоцикл «Урал», земельні та майнові паї, грошові заощадження на депозитах заповів особі, яка догляне його до смерті та поховає його.

Вказувала, що встановлення такого факту необхідно їй для оформлення спадкових прав.

Ухвалою Канівського районного суду Черкаської області від 28 вересня 2020 року у відкритті провадження відмовлено.

Суд своє рішення мотивував тим, що в даному випадку встановлення юридичного факту пов`язується із вирішенням питання про захист ОСОБА_2 своїх майнових прав та наміром вступити у спадщину. Відтак слід виходити з того, що існує спір про право, який повинен вирішуватись в порядку позовного провадження.

Ухвалу оскаржено в апеляційному порядку заявницею, яка обґрунтовує скаргу тим, що нотаріусом відмовлено у задоволенні заяви про прийняття спадщини, оскільки ОСОБА_2 не надала нотаріусу підтвердження факту догляду нею ОСОБА_4 та його поховання. Проти встановлення такого факту ніхто не заперечує, в тому числі і нотаріус. Тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність спору про право.

Просить ухвалу скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі статтею 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За загальним правилом, окреме провадження - це самостійний вид цивільного судочинства, у якому суд при розгляді безспірних справ встановлює юридичні факти або обставини з метою захисту охоронюваних законом інтересів громадян і організацій.

Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

У порядку окремого провадження суд може розглянути і вирішити питання, зокрема, встановлення фактів, що мають юридичне значення, при цьому у заяві про встановлення такого юридичного факту обов`язково має бути зазначено, з якою метою заявнику необхідно встановити такий факт (пункт 1 частини першої статті 318 ЦПК України).

У порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, оскільки метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення і безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується у порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.

Відповідно до положень частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Звертаючись із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, особа вказує мету встановлення юридичного факту, яка дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи зумовлює він правові наслідки. У заяві необхідно також вказати причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, та надати докази його існування.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний із порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Таким чином, визначальним при розгляді заяви про встановлення певних фактів, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки, має значення наявність чи відсутність спору між спадкоємцями.

Відповідно до частини першої статті 1242 ЦК України визначено, що заповідач може обумовити виникнення права на спадкування у особи, яка призначена у заповіті, наявністю певної умови, як пов`язаної, так і не пов`язаної з її поведінкою (наявність інших спадкоємців, проживання у певному місці, народження дитини, здобуття освіти тощо).

Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту виконання умови заповідача, а саме: факт догляду заявницею заповідача до дня його смерті та здійснення його поховання.

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

У справі, що переглядається, звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, у порядку статей 315-319 ЦПК України, заявниця ОСОБА_2 просила встановити факт, що вона доглядала ОСОБА_4 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , та поховала його, оскільки спадкодавець ОСОБА_4 склав за життя вказаний вище заповіт (а.с. 9).

Встановлення такого юридичного факту обґрунтовано необхідністю довести, що ОСОБА_2 виконала умови, за якої вона може набути спадкових прав після смерті ОСОБА_4 . При цьому, дочка померлого, яка є другою спадкоємицею за заповітом, вказана в заяві ОСОБА_2 заінтересованою особою і за твердженнями заявниці не заперечує проти встановлення такого факту.

При цьому, такі доводи не підтверджені належними та достатніми доказами, а отже не виключають можливість існування спору між спадкоємцями.

Крім того заявниця не надала доказів на підтвердження своїх аргументів, що нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину з посиланням на відсутність доказів виконання умов заповіту.

З матеріалів справи вбачається, що дочка померлого ОСОБА_3 є спадкоємцем за заповітом разом із особою, яка доглянула заповідача до дня його смерті та поховала його.

Отже, заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, подано ОСОБА_2 до суду в порядку окремого провадження з метою захисту своїх прав при вирішенні питання щодо оформлення спадщини в нотаріальній конторі, однак при зверненні з такою заявою до суду вона не надала достатньо доказів про те, що ОСОБА_2 взагалі зверталась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, що їй було відмовлено у видачі свідоцтва із вказівкою на причину такої відмови, також не надано доказів відсутності спору із іншими спадкоємцями.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції надав правильну оцінку обставинам у справі, достатнім для встановлення підстав розгляду справи в порядку окремого провадження, та дійшов вірного висновку про те, що в даному випадку заявник не підтвердила відсутність спору про право, а отже питання про встановлення юридичного факту повинно вирішуватися в порядку позовного провадження.

Враховуючи викладене, оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування доводи апеляційної скарги не містять.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28 вересня 2020 року про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_3 , про встановлення факту, що має юридичне значення, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 30 листопада 2020 року.

Судді