Справа № 462/1268/17 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 88-ц/811/10/20 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

за участі секретаря: Сеньків Х.І.,

з участю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Львівського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року ОСОБА_3 , звернулася з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 15 квітня 2015 року Галицький районний суд м. Львова постановив ухвалу, якою визнав ОСОБА_1 винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та звільнив останню від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Судовий розгляд справи тривав понад два роки: з лютого 2013 до квітня 2015 року.

Під час розгляду кримінальної справи відбулося біля 40 судових засідань, на яких вона була присутня 39 раз, а її адвокат Іванов О.О. приймав участь у 15 судових засіданнях сумарною тривалістю 15 годин, що підтверджується журналом судових засідань. Також приблизно 15 годин було витрачено адвокатом Івановим О.О. на доїзд в судове засідання та час очікування судового засідання.

Таким чином адвокат Іванов О.О. витратив на участь в судових засіданнях 30 годин, враховуючи розмір мінімальної заробітної плати за 2013-2016 роки, відповідно сума її витрат на правову допомогу в судових засіданнях складає 15 000 гривень.

Також вона понесла збитки у зв`язку з наданням правової допомоги поза судовими засіданнями, як-от: попередні консультації з адвокатом, вивчення та правовий аналіз матеріалів справи, підготовка процесуальних документів, заяви про уточнення цивільного позову та уточнення відшкодування, заяви про доручення документів, збільшення суми відшкодування, текст дебатів, заперечення на заяву ОСОБА_1 про закриття кримінального провадження та звільнення її від кримінальної відповідальності, позовна заява у Залізничний районний суд м. Львова про відшкодування шкоди, підготовка апеляційних скарг, обґрунтування розміру процесуальних витрат, винагорода за позитивний результат.

Загальна сума витрат на правову допомогу складає 25 000 гривень.

Також вона понесла матеріальні збитки та витрати у зв`язку з доїздом в судові засідання з м. Львова до м. Хмельницького та в зворотньому напрямку в загальній сумі 6750 гривень, оскільки вона здійснювала догляд за своїми пристарілими батьками в Хмельницькій області.

Крім того, вона за весь час розгляду справи понесла витрати на харчування, проїзд міським транспортом в загальній сумі 1500 гривень.

Також вона понесла витрати, пов`язані із відривом від звичайних занять, її участю в судових засіданнях та необхідністю домовлятися з сусідами, щоб вони за відповідну плату здійснювали догляд за її батьками.

Компенсація за відрив від звичайний занять позивачка оцінювала у 5000 гривень.

Вона також понесла витрати на виготовлення ксерокопій заяв, документів, що підтверджується товарними чеками на загальну суму 500 гривень.

З урахуванням зазначених обставин ОСОБА_3 , на підставі ст.ст. 16,22 ЦК України просила:

Стягнути з ОСОБА_1 на її користь матеріальні збитки в сумі 38900 гривень, а саме:витрати на правову допомогу - 25 000 гривень; витрати на явку до суду - 6750 гривень; добові витрати - 1500 гривень; збитки за відрив від звичайних занять - 5000 гривень; забезпечення доказів - 500 гривень; виготовлення довіреності 150 гривень (т.1 а.с.1-3).

Рішенням Залізничного районного суд м. Львова від 27 листопада 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задоволено частково.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 27 листопада 2017 року -скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 19 500 гривень матеріальних збитків, в решті вимог - відмовлено.

Ухвалами Верховного Суду від 28 вересня 2020 року та від 23 жовтня 2020 року відмовлено у відкриті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду 09 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 05 листопада 2020 року відмовлено у прийнятті до розгляду Великої Палати Верховного Суду скарги та заяви ( касаційної скарги) ОСОБА_1 про перегляд постанови Львівського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків. Скаргу, заяву ( касаціну скаргу) про перегляд постанови Львівського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року від 09 вересня 2020 року та клопотання про зупинення виконання постанови Львівського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року ОСОБА_1 і додані до них матеріали повернуто відповідачці.

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 подала заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Львівського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року. У заяві посилається на те, що апеляційний суд безпідставно відступив від сформованої судової практики в аналогічних судових справах. Зазначає, що витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги не є збитками чи шкодою в розумінні положень цивільного законодавства та такі не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні. Стверджує, що зазначені обставини не були і не могли бути їй відомі, оскільки вона не знала про постанову Верховного Суду від 01 червня 2020 року по справі №910/12945/19.

Просить переглянути постанову Львівського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року та залишити без змін рішення Залізничного районного суд м. Львова від 27 листопада 2017 року.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_1 на підтримання заяви, пояснення ОСОБА_3 , на її заперечення, перевіривши матеріали справи, доводи заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Львівського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З матеріалів заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду вбачається, що її подано з підстави, передбаченої п.1 ч.2 ст. 423 ЦПК України, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник як на підставу перегляду за нововиявленими обставинами постанови Львівського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року покликається на постанову Верховного Суду від 01 червня 2020 року по справі № 910/12945/19, згідно якої витрати, зокрема пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката не є тотожними реальним збиткам та не набувають відповідних ознак унаслідок нереалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 423 ЦПК України, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Пунктом 1 частини 2 ст. 423 ЦПК`України визначено, що підставами для перегляду рішення, постанови або ухвали суду за нововиявленими або виключними обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

За змістом наведеної норми процесуального права, до нововиявлених обставин належать матеріально-правові факти, на яких грунтуються вимоги та заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору.

Необхідними ознаками нововиявлених обставин є, по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Тобто, за своєю юридичною природою нововиявлені обставини є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які покладено в основу судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 06 лютого 2018 року № 816/4947/14, від 13 лютого 2018 року № 815/756/14, від 6 березня 2018 року у справі № 484/2634/14-а, від 14 травня 2019 року у справі № 826/14797/15.

До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України є те, що зазначені обставини є істотними та існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Перший критерій для віднесення обставин до категорій нововиявлених для суду становить істотність цих обставин для вирішення справи.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Другий критерій для віднесення обставин до категорії нововиявлених для суду становить доведеність того, що такі обставини не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 09 червня 2011 року у справі "Желтяков проти України" ("Zheltyakov v. Ukraine", заява № 4994/04, § 42-43)).

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.

Тобто, нововиявленою може бути визнана лише та обставина, яка існувала в об`єктивній дійсності на момент ухвалення рішення, проте не була відома заявнику, а підставою перегляду є наявність обставини, що може істотно вплинути на вирішення справи. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка грунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи.

Не вважаються нововиявленими обставинами нові докази, які виявлені після постановлення рішення суду, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Вказане узгоджується зі правовою позицією, викладеною у постанові ВС від 27 червня 2019 року у справі № 541/2460/16-ц

Процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати вимогам статті 6 Конвенції, положенням законодавства України та мають бути збалансовані з ефективністю правового захисту і обов`язковістю остаточних рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Із пунктів 27, 28 рішення Європейського Суду з прав людини від 18 листопада 2004 року у справі № 69529/01 "Праведная проти Росії" (Pravednaya v. Russia) та пункту 46 рішення Європейського Суду з прав людини від 06 грудня 2005 року у справі № 19960/04 "Попов проти Молдови" (Popov v. Moldova) вбачається, що процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду справи.Судова колегія вважає за необхідне звернути увагу на те, що одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, новий розгляд справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, можливий у зв`язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження лише у разі необхідності виправлення суттєвих помилок правосуддя, коли така процедура застосовується у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Принцип юридичної визначеності передбачає повагу до остаточності судових рішень та полягає у тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру, (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України»),

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Львівського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року, оскільки обставина, на яку вона покликається у своїй заяві не є нововиявленою у розумінні ст. 423 ЦПК України.

Керуючись ст. 429 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Львівського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року за нововиявленими обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 07 грудня 2020 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.