ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/8006/19Головуючий у 1-й інстанції Сливка Л.М.
Провадження № 22-ц/817/640/20 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

з участю секретаря - Кантицька О.І.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу №607/8006/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2019 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, ухваленого суддею Сливкою Л.М., повний текст рішення суду складено 31 жовтня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

02 квітня 2019 року ОСОБА_2 пред`явила до суду позов до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітню дочку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/2 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем ОСОБА_1 від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_4 та ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась дочка ОСОБА_3 . На даний час, шлюб між нею та відповідачем розірвано. Відповідач ухиляється від визначеного законом обов`язку щодо матеріального утримання неповнолітньої дочки. Натомість, вона не взмозі самостійно забезпечувати дитину усім необхідним. За вказаних обставин просила позов задовольнити.

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2019 року позов задоволено частково. Вирішено стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на неповнолітню дочку ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02 квітня 2019 року, і до досягнення дитиною повноліття. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 768,40 гривень судового збору. Рішення про стягнення аліментів на дитину у межах суми платежу за один місяць звернуто до негайного виконання.

19 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2019 року. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 квітня 2020 року його заяву залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2019 року є незаконним, оскільки суд вирішив справу за відсутності сторін та обставини справи не встановлені у повному обсязі. ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач був позбавлений можливості бути присутнім на суді, та захищати свої інтереси. Вважає, що судом не було вжито усіх законних заходів для повідомлення його про розгляд даної справи, оскільки судових повісток він не отримував. Неповідомлення відповідача у встановленому порядку про розгляд справи позбавило його передбаченого цивільним процесуальним законодавством права надати суду докази, якими він заперечує позов.

Місцем реєстрації відповідача є АДРЕСА_1 , куди судом неодноразово направлялись рекомендовані повідомлення про час та місце судового розгляду справи. Однак, рекомендовані повідомлення повертались до суду із відміткою про невручення, за закінченням терміну зберігання. Вказані поштові відправлення не є доказом належного повідомлення відповідача, оскільки такі повідомлення ним не отримані. Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням права на справедливий суд.

Крім того, судом при визначенні розміру аліментів не досліджено стану здоров`я відповідача, його матеріального становища, наявність на утриманні інших неповнолітніх дітей, інші обставини, що мають істотне значення у відповідності до ст. 182 СК України.

На теперішній час відповідач не працює за станом здоров`я, змінилося його сімейне становище - він одружився та має на утриманні дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ОСОБА_2 не повідомила суд, що на день розгляду справи у суді ОСОБА_1 , добровільно сплачує аліменти на дочку у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд, всупереч приписам ст.184 СК України, стягнув із відповідача аліменти у процентному відношенні до заробітку, не врахувавши, що відповідач не працює та не дослідивши його матеріальне становище. Приймаючи рішення щодо стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів, суд тим самим поставив ОСОБА_1 у скрутне матеріальне становище, оскільки на сьогоднішній день він у зв`язку з карантином не має змоги знайти відповідної роботи, а тому не має матеріальної можливості сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судом.

Суд також не зауважив, що у користуванні позивачки залишилося все спільно нажите нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 , а відповідач не має у власності будь-якого рухомого та нерухомого майна.

Не було враховано судом першої інстанції приписів ст. 182 СК України, а саме, що позивачка працює і має заробіток в сумі 9000 грн., не враховано наявність у неї на праві власності майна, у тому числі нерухомого майна (будинковолодіння та земельної ділянки), грошових коштів, ведення підсобного господарства.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження можуть бути розглянуті справи про стягнення аліментів.

Учасники справи не подали заперечень щодо розгляду справи без повідомлення учасників справи.

З огляду на викладене, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а судове рішення до зміни.

Статтею 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.2 ст.367 ЦПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 із 23 жовтня 2000 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 січня 2018 року.

Від шлюбу сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_4 (актовий запис №9 Баворівської сільської ради Тернопільського району, якою 23 жовтня 2000 року видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ).

ІНФОРМАЦІЯ_5 2012 ІНФОРМАЦІЯ_4 від шлюбу народилась дочка - ОСОБА_3 , про що складено актовий запис №06 Баворівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, якою 20 липня 2012 року видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 .

Неповнолітня дочка сторін ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із матір`ю (позивачкою по справі) ОСОБА_2 та перебуває на її утриманні, що стверджується довідкою №598 виданою 25 жовтня 2019 року Великогаївською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 липня 2019 року стягнуто із відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти у розмірі 2045 гривень щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову 02 квітня 2019 року і до закінчення ОСОБА_4 , навчання, але не більше як до досягнення ним двадцяти трьох років.

Як убачається із довідки № НОМЕР_3 , виданої 25 жовтня 2010 року приватним акціонерним товариством «Птахофабрика Тернопільська», ОСОБА_2 , працює у приватному акціонерному товаристві «Птахофабрика Тернопільська» з 13 травня 2018 року та займає посаду укладальник-пакувальник. Її дохід за період із 01 січня 2019 року по 30 вересня 2019 року склав 89034,28 гривень.

На підтвердження понесених витрат на утримання неповнолітньої дочки сторін ОСОБА_6 , позивачем надано копії товарних чеків №18 та №19 від 08 лютого 2019 року, а також калькуляцію виконаних робіт, виданих ФОП ОСОБА_7 , з яких слідує, що за надання стоматологічних послуг (лікування періодонтиту) дитині ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 сплачено 3340 грн.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до вимог ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За вимогами ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ст.191 СК України).

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_6 суд першої інстанції виходив з тих обставин, що дитина проживає разом із матір`ю і перебуває на її утриманні, відповідач ОСОБА_1 є батьком дитини та на нього покладено однаковий із позивачкою обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто. За таких обставин суд прийшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини.

Однак, визначаючи розмір аліментів - 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, судом неповно було з`ясовано обставини, які мають значення для справи та не враховано, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про реальну можливість відповідача сплачувати аліменти у такому розмірі. При цьому судом не у повній мірі виконано вимоги ст.182 СК України щодо з`ясування обставин справи при визначенні розміру аліментів.

Поза увагою суду першої інстанції залишилась наявність у платника аліментів іншої дитини дочки від іншого шлюбу ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_4 , видане Кропивницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального відділу юстиції у Кіровоградській області); а також, що ОСОБА_1 добровільно сплачує позивачці аліменти на дочку ОСОБА_6 у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, про що представив відповідні банківські квитанції. Суд також не зауважив тих обставин, що у користуванні позивачки залишилося нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 (а.с.43) та земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,22 га за вказаною адресою, що стверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯД №207441, а дані про перебування у власності відповідача будь-якого рухомого та нерухомого майна відсутні. Також в матеріалах справи відсутні дані про реальні доходи відповідача та його працевлаштування, натомість, позивачка є працевлаштованою у приватному акціонерному товаристві «Птахофабрика Тернопільська» ї її дохід за період із 01 січня 2019 року по 30 вересня 2019 року склав 89034,28 гривень (а.с.44).

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне частково задовольнити вимоги апеляційної скарги і змінити рішення суду та зменшити розмір стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із 1/3 до 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02 квітня 2019 року, і до досягнення дитиною повноліття. А тому апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись із доводами ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, що він не був належно повідомлений судом про розгляд справи, внаслідок чого порушені його процесуальні права та позбавлено права подати докази.

Як вбачається із матеріалів справи, місцем реєстрації відповідача є АДРЕСА_1 , однак відповідач за вказаною адресою не проживає, про що стверджується листом сільського старости від 12.09.2019 року (а.с.30) та не заперечується самим ОСОБА_1 апеляційній скарзі. Свого місця проживання чи перебування відповідач не повідомив суду, і про такі обставини щодо його реального місця перебування не було відомо ні позивачці, ні суду. Судом неодноразово направлялись рекомендовані повідомлення відповідачу про час та місце судового розгляду справи за місцем реєстрації (а.с.20,27), що відповідає вимогам ч.6 ст. 128 ЦПК України, однак вони були повернуті за закінченням встановлено строку зберігання. З урахуванням, що місцезнаходження чи місце роботи відповідача не було відоме ні позивачці, ні суду, 02 жовтня 2019 року відповідач викликаний до суду у судове засідання на 15 год 30 хв 28 жовтня 2019 року через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке опубліковане 02 жовтня 2019 року о 16:46 (а.с.37,38)

Відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису не пізніше ніж за 24 години до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час та місце судового розгляду справи.

Згідно із ч.10 ст. 130 ЦПК України якщо міцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим кодексом.

Таким чином, відповідно до вимог ч.11 ст.128; ч.10 ст. 130 ЦПК України відповідач вважається належно повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи 28 жовтня 2019 року.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи.

У відповідності із нормами процесуального права суд здійснив свій обов`язок щодо повідомлення відповідача про судовий розгляд, а тому його доводи в апеляційній скарзі про порушення права на справедливий суд є безпідставними.

Разом з тим, урівноважуючи процесуальні права відповідача, апеляційний суд прийняв подані ним докази на стадії апеляційного розгляду справи, та вирішив справу із урахуванням цих доказів.

Апеляційний суд також вважає неспроможними твердження відповідача в апеляційній скарзі, що він добровільно сплачує позивачці аліменти на дочку ОСОБА_6 у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, про що представив відповідні банківські квитанції, а також. що дитина проживає у будинку, нажитому за час шлюбу з позивачкою, а тому у позові про стягнення аліментів на дочку слід відмовити.

Надання малолітній дитині матеріальної допомоги у добровільному порядку є правом та обов`язком батька та не звільняє його від обов`язку утримувати дитину. Саме такі висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 27 травня 2002 року у справі №712/4702/19 провадження №61-929св19.

Відповідно до вимог ст.188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду.

Разом з тим, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що дохід дитини набагато перевищує його дохід і повністю забезпечує потреби дочки, а також існування належно оформленої домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, відповідач суду не надав.

Самі по собі обставини відсутності у відповідача офіційного місця працевлаштування та відсутності майна не свідчать про неможливість виконання відповідачем, котрий є працездатного віку та не має протипоказань до працевлаштування, свого обов`язку утримувати неповнолітню дочку, шляхом сплати аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. А тому аргументи апеляційної скарги про відсутність у відповідача роботи та майна не можуть бути прийняті апеляційним судом як підставу для задоволення скарги у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ч.6 ст.141 ЦПК України, поклавши їх на відповідача у розмірі сплаченого ним судового збору в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2019 року змінити, зменшивши розмір стягнення із ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ) аліментів на неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із 1/3 до 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02 квітня 2019 року, і до досягнення дитиною повноліття.

В решті рішення суду залишити без змін.

Судові витрати за розгляд справи в апеляційному суді покласти на відповідача ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 08 липня 2020 року.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Костів О.З.

Хома М.В.