Справа № 750/9296/20
Провадження № 2/750/2092/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2020 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

судді Карапута Л.В.,

секретаря Пишенко М.М.,

за участю представника позивача Скрипко-Бічук І.С., представника відповідача Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Рожко С.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

15.10.2020 позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів в розмірі 34913 грн. 83 коп. В обґрунтування позову зазначила, що 01.11.2016 звернулась до відповідача з проханням оформити соціальну картку для виплати допомоги по вагітності та пологах, у зв`язку з чим написала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, які фактично не були надані. Також було активовано послугу «Скарбничка» та на цей рахунок перераховувались 10% від всіх надходжень на картку. Протягом всього часу користування карткою поповнювала її та користувалася власними коштами. Будь-яких договорів з АТ КБ «ПриватБанк» не укладала, лише з позовної заяви відповідача дізналася про укладення кредитного договору, банком було надано кредитні кошти в сумі 3500 грн., розмір яких згодом було збільшено до 9000 грн. Всього з власних коштів позивача банком за період з 2018 до 2020 року було списано 620 грн. членських внесків; 33543 грн. 83 коп. - 3,5% за користування кредитним лімітом; 750 грн. пені, тому вважає, що банк незаконно списав кошти з її рахунку, в зв`язку з чим просила стягнути вказані кошти на її користь.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та наполягала на його задоволенні.

Представник відповідача проти позову заперечував та подав письмовий відзив на позовну заяву та письмові пояснення по справі.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню із таких підстав.

Судом встановлено, що 01.11.2016 року між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» була підписана заява, що у відповідності до ст. 634 ЦК України вказує на укладення Договору про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що натяв клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення нього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу і. якщо інше не встановлено договором або законом.

В день укладення договору, тобто 01.11.2016 року, відповідач отримала кредитну картку «Універсальна" № НОМЕР_1 , яка в подальшому 29.06.2017 року була перевипущена на картку вищого класу "Універсальна GOLD" НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою про видані відповідачу кредитні картки.

У зв`язку зі зміною певної інформації в анкетних даних позивача, 13 лютого 2017 року також була особисто підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, якою позивач підтвердила факт ознайомлення з умовами укладеного договору.

Укладення договору з позивачем відбулося у формі приєднання. Відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до положень статей, 6 ч. 1 ст. 626, ст. 627, ч.1 ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У ч.1 ст. 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зміст договору укладеного з ОСОБА_1 зафіксовано в декількох документах: в Анкеті-заяві, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між Позивачем та Відповідачем укладений договір у письмовій формі. Укладення договору в такий спосіб чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, задля виникнення, припинення або зміни цивільних прав та обов`язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України вказує на вчинення двостороннього договору, складовими якого виступають Анкета-заява, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, з якими Позивач ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві.

Закріпивши на законодавчому рівні певний порядок і вимоги щодо укладення договорів, зокрема, і кредитних договорів, законодавець з метою захисту порушеного права учасників кредитних правовідносин визначив правові підстави визнання правочинів, в тому числі і кредитних договорів, недійсними у випадку недотримання вимог законодавства при їх укладенні.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінятися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною першою етапі 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, змін або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Відповідно до частини першої етапі 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За змістом частин другої - п`ятої етапі 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Про факт укладання кредитного договору позивачем ОСОБА_1 свідчить підписана нею анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 01 листопада 2016 року, анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послугу Приватбанку від 13 лютого 2017 року, фотофіксація отримання карток позивачкою, виписка про рух грошових коштів по картрахунках.

Якщо особа, підтверджує підписання цього договору або схвалює даний правочин своїми наступними діями, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання такого договору неукладеним або недійсним. Під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину. в тому числі повна або часткова оплата товарів (робіт, послуг) їх приймання для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину.

До такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 29 липня 2020 року по справі №753/10779/16-п.

Фактичне користування позивачем кредитними коштами з використанням отриманих кредитних карток підтверджується випискою про рух грошових коштів по рахунках відкритих на ім`я ОСОБА_1 .

Відповідно до п. п. 1.10., 4.1. - 4.3. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 254 від 18.06.2003, (далі за текстом - Положення) операційна діяльність банку - це сукупність технологічних процесів, пов`язаних з документуванням інформації за операціями банку (далі - операції), проведенням їх реєстрації у відповідних регістрах, перевірянням, вивірянням та здійсненням контролю за операційними ризиками.

Операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи, які мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після й закінчення в паперовій та/або в електронній формі. Первинний документ - документ, який містить відомості про операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п. п. 5.1. - 5.5. Положення інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку, які ведуться на паперових носіях або в електронній формі.

Банки обов`язково мають складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри: особові рахунки та виписки з них; аналітичні рахунки з обліку внутрішньобанківських операцій; книги реєстрації відкритих рахунків; оборотно-сальдовий баланс; інші регістри відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку.

Згідно з п. п. 5.6, 5.8. Положення виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Відповідно до п.4 Розділу VII Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого Постановою НБУ №705 від 05.11.2014 року, документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть використані під час урегулювання спірних питань.

Як вбачається з виписки про рух грошових коштів по картрахунках позивача ОСОБА_1 почала користуватися кредитними коштами з 13 квітня 2017 року розрахувуючись з використанням картки за товари та надані послуги, а також вносила грошові кошти на погашення заборгованості. При цьому позивачем сплачено коштів в рахунок погашення боргу менше ніж було використано, а отже відсутні підстави для висновку про стягнення з банку суми переплати за договором.

Згідно з статтями 1, 3, 15 ЦПК України завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають, зокрема з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи, на момент її звернення до суду порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Судова юрисдикція поширюється не загалом на всі суспільні відносини, а лише на такі, що врегульовані нормами права, тобто на правовідносини. У свою чергу, неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Порушенням суб`єктивного права особи є створення будь-яких перепон щодо реалізації нею свого суб`єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона вправі розраховувати в разі неналежної поведінки зобов`язаної особи.

Таким чином, здійснюючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тож, якщо особа вважає, що її суб`єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізоване належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов`язок, така особа має право звернутися за судовим захистом.

Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 09 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13 травня 1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від ЗО травня 2013 року в справі Михайленко проти України (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а практичних та ефективних.

Позивачем у даній справі заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості на підставі вимог статей 215, 216, 1055 ЦК України, що регулюють письмову форму укладення кредитного договору, а кредитний договір укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним. Проте, позивачем не надано доказів про порушення її прав та інтересів з боку відповідача АТ КБ "Приват Банк", оскільки між сторонами було укладено письмовий договір, а відсутність таких порушень не породжує для нього права на захист в обраний спосіб та з вказаних у позові підстав.

Звернення до суду з позовом особи, якій не належить право вимоги в зв`язку з відсутністю порушеного права з боку відповідачів, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Отже, відсутні підстави для висновку про те, що відповідачем були допущені дії чи бездіяльність у порушення обов`язків, встановлених законодавством та договором, які призвели до порушення прав позивача, а відтак захист його права способом визначеним позивачем не може бути здійснений, тому заявлені ОСОБА_1 вимоги до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду складено 07.12.2020.

Суддя Л.В. Карапута