Єдиний унікальний номер 235/5561/19 Номер провадження 22-ц/804/40/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 січня 2020 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Мальованого Ю.М.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 вересня 2019 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Філь О.Є. в місті Покровську Донецької області, повне судове рішення складено 10 вересня 2019 року, в справі номер 235/5561/19 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

15 серпня 2019 року до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він перебував в трудових відносинах з відповідачем з 27.11.2014 року, працював на посаді машиніста гірничих виїмкових машин підземного 5 розряду з повним робочим днем в шахті, звільнений 17.08.2017 року на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

У зв`язку з його захворюванням 14.12.2018 року складено акт розслідування причин виникнення хронічного захворювання за формою П-4, в якому зазначено, що позивачу встановлено професійні захворювання: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом, хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. - захворювання професійні, встановлені вперше.

20.03.2019 року ОСОБА_1 встановлено за сукупністю 60% втрати професійної працездатності, з 15.03.2019 року безстроково - 35% хронічна попереково-крижова радикулопатія, 25% хронічний бронхіт, визнаний інвалідом 3 групи безстроково.

Позивач тривалий час перебував на лікуванні, стан його здоров`я залишається досить тяжким, в зв`язку з чим він відчуває великий дискомфорт. Він і надалі потребує лікування. Позивач вважає, що внаслідок професійних захворювань йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він зазнав і продовжує зазнавати дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму.

Все це разом вплинуло на його образ життя, на сімейний бюджет, оскільки для лікування необхідні чималі кошти. Внаслідок професійного захворювання він втратив нормальні життєві зв`язки і йому доводиться приймати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини, він не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання. Вищевикладені обставини негативно відбиваються на його душевному стані. Він відчуває душевні страждання та переживання, у нього з`явилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням незворотності наслідків захворювань та тяжкого стану його здоров`я. У нього критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому та соціальному відношенні, громадянина.

Просив суд стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 80000,00 грн.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі 41000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним рішенням не погодився відповідач ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська», подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 вересня 2019 року та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду є необ`єктивним, необґрунтованим та винесено з порушенням матеріального та процесуального законодавства.

Судом не прийнято до уваги доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву.

Зазначив, що позивачем не надано підтверджень, що він хворів або звертався за медичною допомогою в медичний заклад до 2017 року з тим діагнозом, які визначені в довідці МСЕК від 20.03.2019 року. Медичні огляди позивачем пройдені без зауважень на хронічні захворювання. Лікарняні листи зафіксовані у відповідача лише з 2017 року.

В рішенні не зазначено в чому саме полягає порушення законних прав позивача з боку відповідача.

В рішенні суд не врахував той факт, що позивач працював на інших вугільних підприємствах більше 25 років, до 2017 року він не звертався за медичною допомогою, стаж роботи у відповідача складає 3 роки.

Вважає, що судом допущена однобічність та неповнота дослідження обставин справи, які роблять неправосудним постановлене судове рішення. Обставини, які мають істотне значення для доказової частини, належним чином не з`ясовані.

Судом не прийнята до уваги особлива думка представника комісії ДП «ВК «Краснолиманська», яка зазначена в акті П-4 від 14.12.2018 року.

Вважає, що позивачем не доведено, а судом першої інстанції в ухваленому рішенні не зазначено належних та допустимих доказів стосовно часу та зусиль необхідних для відновлення попереднього стану позивача, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, які б підтвердили заподіяння позивачу моральну шкоду у розмірі 41000,00 грн.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає не задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається

як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що згідно трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем з 27.11.2014 року, 17.08.2017 року його звільнено за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (а.с. 11).

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 14.12.2018 року, позивачу встановлено професійні захворювання: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5,S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом, хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. - захворювання професійні, встановлені вперше (а.с. 12-14).

В окремих думках членів комісії ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 19 грудня 2018 року зазначено, що у зв`язку з фактом незбігання листків непрацездатності з виходом робочих днів за рапортами та обґрунтованими сумнівами щодо дійсного перебування на лікарняному ОСОБА_1 , з метою перевірки правомірності отримання особою листків непрацездатності та встановлення зв`язку отримання хвороби особи з працею на ДП «ВК «Краснолиманська», комісією із соцстрахування ДП «ВК «Краснолиманська» направлено запити щодо проведення відповідних перевірок до профільних державних органів. До отримання результатів перевірок акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання підписувати відмовляються (а.с. 15, 16).

З довідки серії 12 ААБ №062683 від 20.03.2019 року вбачається, що позивачу ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності безстроково, причина інвалідності професійне захворювання (а.с. 17).

Згідно з довідкою від 20.03.2019 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, позивачу ОСОБА_1 встановлено за сукупністю 60% втрати професійної працездатності (а.с. 18).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заявлених вимог у певному розмірі.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним, відповідає фактичним обставинам справи на нормам закону.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Відповідно до приписів ст. 153 КЗпП України та Закону України «Про охорону праці» на всіх підприємствах, установах, організаціях створюються безпечні та нешкідливі умови праці.

Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника, або уповноважений ним орган.

Згідно з ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, фати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди встановлюється законодавством.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зі змінами, внесеними постановами від 8 липня 1994 року №7, від 30 вересня 1994 року №11 та від 25 травня 1998 року №15, від 24 жовтня 2003 року №9), вирішуючи питання про прийняття до провадження заяв про відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, суди повинні враховувати, що спори між: потерпілим працівником та роботодавцем (незалежно від форм власності та виду діяльності) щодо права на відшкодування зазначеної шкоди підлягають судовому розгляду в порядку, встановленому для вирішення трудових спорів (гл. XV КЗпП).

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

За таких обставин, суд дійшов правильного висновку про наявність у позивача права вимагати відшкодування моральної шкоди, заподіяної здоров`ю.

Вказаний висновок суду відповідає положенням ст. 23 ЦК України та рішенню Конституційного Суду України від 27.01.2004 року №1-9рп./2004, згідно з яким ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем з 27.11.2014 року, 17.08.2017 року його звільнено за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (а.с. 11).

З довідки серії 12 ААБ №062683 від 20.03.0219 року вбачається, що позивачу ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності безстроково, причина інвалідності професійне захворювання (а.с. 17).

Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, позивачу ОСОБА_1 встановлено за сукупністю 60% втрати професійної працездатності (а.с. 18).

За правилами ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

Отже, вимоги позивача про стягнення моральної шкоди є обґрунтованими. Розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначений судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи з врахуванням вимог розумності і справедливості та у відповідності до вимог чинного законодавства (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Відтак, доводи апеляційної скарги щодо порушення норм матеріального права є безпідставними.

Довід апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції окремої думки членів комісії щодо висновків акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання та відмовою від підписання цього акту з певних підстав, не дає підстави апеляційному суду вважати необґрунтованим рішення суду.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі, зокрема в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову про стягнення з ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 грошової компенсації у розмірі 41000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

З огляду на наведене вище, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Відтак, підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Крім того, відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Законом України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року №3674-VI (далі Закон), визначено розміри ставок судового збору за подання позовних заяв та апеляційних скарг до суду.

Розмір судового збору, який підлягає сплаті при поданні апеляційної і касаційної скарги на рішення суду, згідно пп. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 вказаного Закону, становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

За подання апеляційної скарги відповідачем мав бути сплачений судовий збір в розмірі 1152,60 грн. Однак, відповідачем сплачено судовий збір в розмірі 1152,00 грн (а.с. 60).

Тому, з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» підлягає стягненню в дохід держави недоплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 0,60 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» залишити без задоволення, рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 вересня 2019 року - без змін.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» () в дохід держави судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 0,60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 9 січня 2020 року.

Суддя: