Справа № 446/664/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.11.2020 року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:
головуючого - судді Бакай І. А.
за участі секретаря Новосад І.В.
розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Дідилівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно,
В судове засідання позивач ОСОБА_5 не з`явився, але подав заяву, у якій позов підтримав, просив проводити розгляд справи за його відсутності.
Від представника Дідидлівської сільської ради надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує.
Суд відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України вважає можливим розглядати справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів та без фіксації судового процесу технічними засобами.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги слід задовольнити виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, рішення Кам`янка-Бузького районного суду від 22.09.2016 р. ОСОБА_1 , визнано недієздатним та призначено його опікуном ОСОБА_5 .
Згідно свідоцтва про право власності на будову, яке видане 22.03.1989 р. виконавчим комітетом Кам`янка-Бузької районної ради вбачається, що будинок по АДРЕСА_2 ) належав колгоспному двору головою, якого був ОСОБА_4 .
У відповідності до виписки з погосподарської книги, виданої Дідилівською сільською радою вбачається, що станом на 15 квітня 1991 року в будинку по АДРЕСА_1 були зареєстровані та проживали ОСОБА_4 - голова двору, ОСОБА_3 - дружина, ОСОБА_1 - син, ОСОБА_5 - син, а відтак ОСОБА_1 як член колгоспного двору мав з часу народження частку в розмірі ј частки будинку та господарських будівель, які знаходяться в АДРЕСА_1 .
За життя ОСОБА_3 , а саме 14.11.2012 року, склала заповіт який посвідчений секретарем Дідилівської сільської ради, та зареєстрований за № 107 про те, що все майно яке належало їй вона заповідає, своєму сину ОСОБА_5 .
Оскільки на час смерті в ОСОБА_3 було право на ј частки будинку та господарських будівель, а відтак при спадкуванні по закону її чоловікові та дітям належало 1/3 частка з вказаної частки будинку та господарських будівель, а відтак обов`язкова частка ОСОБА_1 становить 1/6 частки у вказаному майні його матері.
Окрім того, при житті наш батько ОСОБА_4 , 22.10.2012 року склав заповіт, який посвідчено секретарем Дідилівської сільської ради, та зареєстровано за №95, яким також заповів все належне йому майно своєму сину ОСОБА_5 ..
Так ОСОБА_1 належить обов`язкова частка у спадковому майні яке належало його батькові, а саме в будівлі та господарських спорудах, що знаходяться в АДРЕСА_1 , а також в земельних ділянках, що знаходяться на території Дідилівської сільської ради.
Крім того, ОСОБА_1 належить обов`язкова частка у майні, яку успадкував батько після смерті матері, тобто 1/24 частки у майні будинку та 1/6 частки земельних ділянок, а також ОСОБА_1 належить обов`язкова частка в майні батька, а саме в земельних ділянках, що складає тобто 1/4 частину земельних ділянок.
За таких обставин ОСОБА_5 враховуючи його частку, а також спадкоємцеві за заповітом після смерті матері та батька належить 0,6354 частини (або 63,54 % частки) майна будинку.
Відповідно до вимог п.п. 4, 7 Постанови ПВС України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, можуть бути порушені в суді за заявами як безпосередньо заінтересованих у цьому осіб, так і інших громадян та організацій, коли за законом вони вправі звернутися до суду в інтересах інших осіб, а також за заявою прокурора. Суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.
Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.
Так, згідно Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.1995р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні.
У п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; згідно ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року (в редакції, що діяла до 1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.
Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.
Відповідно до ст. 328ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
За правилами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.
Згідно ч. 4 ст.3 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що житловий будинок, який знаходиться за адресою: с. Дідилів Кам`янка-Бузького району Львівської області, належав колгоспному двору і вимоги позивачів підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 4, 10, 133, 141, 258, 259, 263-265, 293, 315, 354 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Дідилівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.
Визнати в цілому за ОСОБА_1 право власності на 36,46 % частки майна в будівлі та господарських спорудах, які знаходяться в АДРЕСА_1 .
Визнати в цілому за ОСОБА_5 право власності на 63,54 % частки майна в будівлі та господарських спорудах, які знаходяться в АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Камянка-Бузький районний суд Львівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: І.А.Бакай