Справа № 415/8389/19 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/811/2510/20 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

за участі секретаря: Сеньків Х.І.,

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 30 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну (зменшення) розміру аліментів, що присуджені з нього на користь відповідачки, ОСОБА_2 , за рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 27 жовтня 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що розмір аліментів, який на теперішній час стягується з нього, приводить його в скрутне матеріальне становище, оскільки у нього на утриманні перебувають малолітня донька, непрацездатна дружина та пасинок, а також ним сплачуються аліменти на непрацездатних батьків

Також вказував, що вважає за справедливе визначити розмір аліментів на неповнолітнього сина у розмірі 1/10 всіх його доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 30 липня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції вирішив справу всупереч нормам чинного сімейного законодавства, яке регулює спірні правовідносини. Стверджує, що судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що у нього як платника аліментів, після винесення рішення про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_6 в розмірі ј частки доходу, його сімейний та матеріальний стан змінився, у зв`язку із народженням дочки та непрацездатністю дружини, однак, встановивши зміни його сімейного та матеріального стану, суд першої інстанції вирішив справу всупереч нормам ст. 182, 192 СК України та обставинам справи.

Зазначає, що ним належним чином виконуються батьківські обов`язки та сплачуються аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , однак на даний час у нього склались обставини, що унеможливлюють сплату аліментів в розмірі, визначеному судом, а відтак його вимоги про зменшення розміру аліментів на утримання сина є одним із способів захисту інтересів другої дитини.

Вказує, що на його утриманні перебувають батьки, дитина-інвалід та дружина, яка не працює у зв`язку із народженням та доглядом за малолітньою дитиною.

Стверджує, що суд першої інстанції не взяв до уваги надані ним докази на підтвердження матеріального стану та не перевірив залишок коштів, що залишаються на забезпечення його сім`ї. Посилається також на порушення строків розгляду справи судом першої інстанції.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

13 листопада 2020 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, у задоволенні якого ухвалою Львівського апеляційного суду від 16 листопада 2020 року було відмовлено у зв`язку з відсутністю технічної можливості для проведення такого. Вказана ухвала скерована скаржнику та доставлена на електронну адресу, вказану в апеляційній скарзі 17 листопада 2020 року.

Клопотання про відкладення розгляду справи від ОСОБА_1 не надходило.

19 листопада 2020 року від ОСОБА_4 надійшло клопотання, в якому вона просить відкласти розгляд справи, покликаючись на те, що вона не може прийняти участь у судовому засіданні у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні в КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова».

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи предмет спору, тривалий час розгляду справи, необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, а також достатню кількість доказів в матеріалах справи для повного та всебічного її розгляду, колегія суддів вважає за необхідне відхилити вказане клопотання та проводити розгляд справи без участі ОСОБА_5 .

В судове засідання сторони не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 19 листопада 2020 року, є дата складення повного судового рішення - 30 листопада 2020 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеними особами, які перемістились з території проведення антитерористичної операції на підконтрольну державі територію.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 27 жовтня 2017 року позивача визнано батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягнуто для його утримання на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх видів його доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 22 травня 2017 року і до його повноліття. Вказане рішення переглядалося в апеляційному порядку та залишене без змін Постановою апеляційного суду Луганської області від 02 лютого 2018 року.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 СК України.

Такий принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини ґрунтується на нормах Конституції України, які проголошують, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах (ст. 21), громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ст. 24).

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Отже, обов`язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним.

На підставі ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої в Україні з 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 СК України.

Згідно зі ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві, покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов`язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що батьки відповідача проживають окремо від нього та отримують пенсію, крім цього у відповідача є брат ОСОБА_7 , який також за законом зобов`язаний брати участь в утриманні непрацездатних батьків, якщо вони такого утримання потребують і ця обставина вже була предметом розгляду при постановленні рішення Старобільським районним судом Луганської області, яке переглядалось в апеляційному порядку, та враховувалась судом при прийнятті рішення при визначенні розміру аліментів, які позивач просить зменшити.

Крім цього, з постанови апеляційного суду Луганської області від 02 лютого 2018 року вбачається, що дружина відповідача доходу не має, оскільки не працює, але перебуває на обліку в Луганському міському центрі зайнятості, як така, що шукає роботу, вказана обставина була врахована при визначені розміру аліментів, які стягуються на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відтак покликання скаржника на те, що на даний час дружина ОСОБА_7 - ОСОБА_8 не працює, оскільки доглядає за малолітньою донькою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 не може бути обставиною, яка свідчить про зміну майнового становища скаржника.

Також постановою апеляційного суду Луганської області від 02 лютого 2018 року встановлено, що син дружини позивача не може рахуватись утриманцем ОСОБА_7 , однак вказана обставина теж була врахована судом при визначенні розміру аліментів.

Що стосується доводів позивача про понесення витрат на оренду квартири, то, вказане питання теж було предметом розгляду при винесенні рішення Старобільським районним судом Луганської області та враховувалось судом при визначенні розміру аліментів. Апеляційним судом Луганської області при ухваленні постанови від 02 лютого 2018 року встановлено, що ОСОБА_7 не представлено доказів на підтвердження того, що орендна плата виплачена в зазначеному в договорі розмірі. А сам по собі договір оренди не є доказом понесених витрат. При розгляді даної справи, позивачем теж не надано належних доказів, і зокрема касових ордерів чи банківських рахунків (квитанцій) про реальне здійснення плати.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є батьком малолітньої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , та це могло бути єдиною обставиною, що слугує підставою для звернення до суду із позовом про зменшення розміру аліментів, а в ході слухання справи, ще й підстави звільнення з роботи.

Згідно декларації про доходи Позивача, що міститься у відритому доступі вбачається, що заробітна плата Позивача за основним місцем роботи за 2018 рік складає 573262 гривень, окрім цього Позивач отримує пенсію, яка за 2018 рік склала 25086 гривень.

З представленої Позивачем довідки про доходи з 01.01.2019 р. по 30.09.2019 р. йому нарахована заробітна плата в розмірі 438277,85 гривень, за виключенням утриманого ПДФО та військового збору, сума, яку отримав на руки Позивач за 9 місяців 2019 року складає 352 813,65 гривень.

Як вбачається декларації про доходи ОСОБА_7 , поданої 09 серпня 2020 року, яка долучена ОСОБА_2 до відзиву на апеляційну скаргу, позивач за 2019 рік отримав заробітну плату у розмірі 592 366 грн, пенсію у розмірі 30 461 грн, матеріальну допомогу при народженні дитини та на оздоровлення у розмірі 6000, допомогу переміщеним особам на проживання 10 871 грн,

За вказаних обставин, ОСОБА_7 належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Сама по собі зміна сімейного стану позивача, а саме народження дочки від шлюбу з ОСОБА_8 , не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Вказане узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19.

Як встановлено з матеріалів справи, дохід ОСОБА_7 в рази перевищує розмір мінімальної заробітної плати, відтак задоволення позовних вимог шляхом стягнення з нього аліментів у розмірі 1/10 всіх його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку ( як зазначено у позовних вимогах) чи навіть 1/8 частини від усіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку ( як просить в апеляційній скарзі) не буде обґрунтованим, не буде спрямованим на належне забезпечення сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та суперечитиме його інтересам.

Та обставина, що в ході розгляду справи ОСОБА_7 звільнився з роботи в органах прокуратури та влаштовується на роботу в ГУ ДФС у Луганській області не свідчить про погіршення матеріального становища позивача, оскільки крім заробітної плати за місцем праці ОСОБА_7 буде отримувати ще і пенсію у значному розмірі. Крім того, судом першої інстанції обґрунтовано враховано, що зміна доходів у позивача в будь-якому випадку фактично буде впливати і на розмір аліментів, які стягуються з нього, оскільки аліменти на утримання малолітнього сина, присуджені в частці від доходу ОСОБА_7 .

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що розмір аліментів, визначений рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 27 жовтня 2017 року відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямоване на належне забезпечення дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та суперечитиме його інтересам , відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для їх задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 30 липня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 30 листопада 2020 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.