Дата документу 02.12.2020 Справа № 320/607/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 320/607/18 Головуючий у 1 інстанції: Редько О.В. Провадження № 22-ц/807/2950/20 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Чеботар Наталія Анатоліївна, до Управління житлово-комунального господарства Мелітопольської міської ради Запорізької області, ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління житлово-комунального господарства Мелітопольської міської ради Запорізької області, ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач ОСОБА_1 , будучи посадовою особою - відповідальною за утримання ВШМ м. Мелітополя, 19.09.2017р. порушив правила норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху в утриманні перехрестя вул. Шмідта та вул. 8-го Березня у м. Мелітополі, а саме, не встановлено дорожній знак 2.1 «Дати дорогу», що стало причиною ДТП за участю автомобіля марки ЗАЗ «Ланос», д/н НОМЕР_1 , та автомобіля марки ВАЗ-21114, д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03.11.2017р. ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 750 грн. У зв`язку із вчиненими ДТП позивачу як власнику автомобіля марки ВАЗ-21114, д/н НОМЕР_2 , було завдано матеріальні збитки у розмірі 46 503,00 грн. відповідно до висновку спеціалісті № 404/д від 20.10.2017р. та у вигляді витрат на проведення товарознавчої експертизи в сумі 1200 грн.

Оскільки на час вчинення ДТП відповідач ОСОБА_1 працював начальником КП Управління житлово-комунального господарства Мелітопольської міської ради Запорізької області, то відповідно до вимог ч. 1 ст. 1172 ЦК України заподіяну позивачу шкоду має відшкодувати вказане підприємство.

Крім того, в результаті ДТП він зазнав моральних страждань, пов`язаних з тим, що тривалий час він не міг користуватись належним йому автомобілем, що створювало для нього певні незручності, а також вимагало від нього додаткових зусиль в організації життя. Моральну шкоду оцінює у розмірі 10 000,00 грн.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з Управління житлово-комунального господарства Мелітопольської міської ради Запорізької області матеріальну шкоду у розмірі 47 703,00 грн. та судові витрати у розмір 704,80 грн., стягнути з відповідача ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн. та судові витрати у розмірі 150,00 грн.

Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 жовтня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з Управління житлово-комунального господарства Мелітопольської міської ради Запорізької області на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 47 703 гривні та судові витрати у розмірі 704,80 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень та судові витрати у розмірі 150 гривень.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 липня 2020 року у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним заочним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, пояснення представника Управління житлово-комунального господарства Мелітопольської міської ради Запорізької області, який визнав апеляційну скаргу, пояснення адвоката Чеботар Н.А. як представника позивача ОСОБА_2 про необґрунтованість скарги,перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступними підставами.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником автомобіля марки ВАЗ-21114, д/н НОМЕР_2 /а.с. 10/.

Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03.11.2017р. було встановлено, що 19.09.2017р. о 13 год. 10 хв. ОСОБА_1 , будучи посадовою особою, відповідальною за утримання ВШМ м. Мелітополя, порушив правила норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху в утриманні перехрестя вул. Шмідта та вул. 8-го Березня у м. Мелітополя, допустивши відсутність дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу», що стало причиною ДТП за участю автомобіля марки ЗАЗ Ланос, д/з НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля марки ВАЗ 21114, д/з НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП вказані автомобілі отримали механічні пошкодження.

Вказаною постановою суду ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у розмірі 750,00 грн. /а.с. 9/. Постанова ОСОБА_1 оскаржена не була, штраф було сплачено.

Адміністративні протоколи на водіїв ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за фактом

вказаної ДТП не складались.

Вартість матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля марки ВАЗ-21114, д/н НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, становить 46 503,00 гривень, що підтверджено звітом спеціаліста № 404/д від 20.12.2017р. /а.с. 11-21/, за виконання якого ним було сплачено 1200 грн.

Встановивши вказані обставини та навівши ретельний аналіз вимог чинного законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, зокрема, ст.ст. 9, 14, 16, 24 ЗУ «Про дорожній рух», ст.ст. 22, 23, 1166, 1167,1172, 1187, 1192 ЦК України, суд першої інстанції дійшов висновку, що з Управління житлово-комунального господарства Мелітопольської міської ради Запорізької області відповідно до вимог ч.1 ст. 1172 ЦК України на користь ОСОБА_2 слід стягнути завдану матеріальну шкоду у розмірі 47703,00 гривень, яка складається із: 46 503 гривень вартості, пов`язаної з пошкодженням автомобіля, та 1200 гривень вартості проведення товарознавчої експертизи, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 404/Д від 20.12.2017 рок /а.с. 22/, а суму відшкодування моральної шкоди слід стягнути з ОСОБА_1 у заявленому позивачем розмірі 10 000 грн.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 липня 2020р. заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що у випадку відсутності дорожнього знака 2.1 «Дати дорогу» водії мають діяти відповідно до пунктів 16.11, 16.15 ПДР, а шкода від ДТП має бути відшкодована їх страховиками. Вказує, що він особисто не приймав участі у ДТП, та в цей час працював на роботі, а тому не може нести відповідальності з відшкодування шкоди. Крім того, вважає непідтвердженим розмір матеріальної та моральної шкоди належними доказами.

Перевіривши вказані доводи апеляційної скарги колегія дійшла таких висновків.

Частиною 3 статті 14 і частиною 1 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху мають права на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху. Водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.

Згідно зі ст.ст. 9, 24 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ним органів у сфері дорожнього руху належить: розробка програм та здійснення заходів щодо розвитку, удосконалення, ремонту та утримання у безпечному для дорожнього руху стані доріг, вулиць та залізничних переїздів, зон відчуження; компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішенням судових органів; забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху; забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов; вирішення питань експлуатації автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів у надзвичайних ситуаціях; термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах; своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості - невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами; організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізни-

чних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

Згідно ч.1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Встановлено, що адмінпротоколів відносно водіїв за фактом ДТП, що сталась 19.09.2017р., не було складено, оскільки вона сталася внаслідок відсутності дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», та адмінпротокол у зв`язку з цим складено саме на ОСОБА_1 за порушення ним правил, норм і стандартів при утриманні автомобільних доріг і вулиць, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху, що спричинило створення аварійної обстановки або пошкодження транспортних засобів.

Отже, постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 листопада 2017р. встановлено, та ці обставини не підлягають доказуванню відповідно до приписів ч. 6 ст. 82 ЦПК України, що саме дії ОСОБА_1 з незабезпечення безпеки руху, що виразились у не встановленні керованим ним Управлінням житлово-комунального господарства вказаного дорожнього знаку, призвели до даної ДТП.

В судових засіданнях відповідачі не заперечували цього факту, вказавши, що на теперішній час дорожній знак вже встановлено на вказаному перехресті.

Тому позивач обґрунтовано спрямував свої вимоги з відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої пошкодженням його автомобілю внаслідок ДТП, саме до Управління житлово-комунального господарства, працівником та керівником якого є притягнутий до адмінвідповідальності ОСОБА_1 , а суд обґрунтовано стягнув з цього відповідача визначену звітом спеціаліста № 404/д від 20.12.2017р. матеріальну шкоду в сумі 46 503 грн. та витрати за проведення дослідження в сумі 1200 грн.

Апелянт вказував у скарзі, що розмір матеріальної шкоди не підтверджено належними доказами, але інших доказів ним надано не було, клопотань про призначення іншої оцінки в ході розгляду справи заявлено не було. Тому суд обґрунтовано виходив із наданого позивачем звіту, який не спростовано відповідачами.

Відповідальність за моральні страждання позивача суд поклав на ОСОБА_1 , вважаючи, що вони виникла з вини останнього. Але таких своїх висновків суд належним чином не вмотивував, зосередившись лише на аналізі критеріїв оцінки розміру відшкодування, який визнав доведеним у заявленому позивачем розмірі 10 000 грн.

Між тим, стаття 1172 ЦК України не виокремлює будь-які виключні обставини та вид шкоди, за які має нести відповідальність сам працівник, а за які підприємство, у якому працює працівник, вина якого у її спричиненні потерпілому підтверджена у встановленому законом порядку.

В цьому контексті є слушними зауваження ОСОБА_1 про те, що він не знаходився на місці ДТП, її учасником не був та особисто він шкоду не спричиняв.

Дійсно, шкоду спричинено неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх службових обов`язків керівника Управління житлово-комунального господарства, а не його особистими діями як фізичної особи.

В такому разі як за матеріальну шкоду, так і за моральну відповідальність має покладатись саме на підприємство, у якому працює її працівник, тобто в даному випадку на Управління житлово-комунального господарства Мелітопольської міської ради Запорізької області.

Отже, висновки суду в цій частині є помилковими, оскільки судом невірно застосовані приписи статті 1172 ЦК України.

Також апелянт вказував, що не доведено ані спричинення моральної шкоди позивачу, ані її розмір, визначений позивачем та стягнутий судом в сумі 10 000 грн.

Колегія з цього приводу зазначає, що сам факт пошкодження транспортного засобу з вини певної особи вже є травмуючим за своїм змістом, оскільки її власник позбавляється можливості користуватись ним на певний строк, має застосовувати додаткові зусилля для його відновлення, для відстоювання своїх прав на відшкодування шкоди. Тому у позивача мається право на відшкодування моральної шкоди, але визначений розмір у сумі 10 000 грн. дійсно є дещо завищеним, який з урахуванням всіх обставин у справі колегія вважає за можливе визначити у сумі 5000 грн.

Таким чином, в ході апеляційного розгляду справи колегія визнає частково обґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , тому у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди з прийняттям постанови про часткове задоволення цієї вимоги на суму 5 000 грн. та її стягнення не з ОСОБА_1 , а з Управління житлово-комунального господарства Мелітопольської міської ради Запорізької області.

Позивачем заявлено також про відшкодування судових витрат з правової допомоги на стадії апеляційного провадження у розмірі 3000 грн.

Відповідачі заперечували щодо відшкодування цих витрат, але доводів щодо не- співмірності обсягу наданої правої допомоги визначеній вартості цих послуг не заявляли.

Встановлено, що адвокат Чеботар Н.А. надавала правову допомогу ОСОБА_2 на підставі договору від 08.10.2020р., в пункті 3.1 якого зазначено, що розмір гонорару визначається сторонами окремою додатковою угодою, яка є його невід`ємною частиною.

Згідно з додатковою угодою № 1 до вказаного договору, гонорар адвоката Чеботар Н.А. складає 3000 грн. за складання відзиву на апеляційну скаргу та участь в судовому засіданні Запорізького апеляційного суду, який сплачується позивачем у день підписання цієї додаткової угоди. Та вказана оплата підтверджується квитанцією № 45 від 08.10.2020р.

Зважаючи на вказані обставини відповідно до статті 141 ЦПК України з Управління житлово-комунального господарства Мелітопольської міської ради Запорізької області на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню витрати за правову допомогу у сумі 3000 грн. та 75 грн. судового збору за вимоги щодо відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 жовтня 2019 року у цій справі скасувати в частині вирішення вимог про відшкодуванням моральної шкоди та стягнення суми відшкодування з ОСОБА_1 та пов`язаних з цими вимогами судових витрат.

Позовні вимоги ОСОБА_2 щодо моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Управління житлово-комунального господарства Мелітопольської міської ради Запорізької області на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 5 000 (п`ять тисяч) гривень, судовий збір в сумі 75 гривень та судові витрати на стадії апеляційного провадження з правової допомоги в сумі 3000 (три тисячі ) гривень.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 07 грудня 2020 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.