ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/615/20
Провадження №2/477/553/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2020 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої-судді Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання Дячок Л.С.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1

у судовому засіданні з розгляду цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_2 до Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області, Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській областіпро визнання права на земельну частку (пай),

ВСТАНОВИВ:

06 квітня 2020 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 , в якій вона просить визнати за нею право на земельну частку (пай) в землях колективної власності колишнього КСП «Таврія» с.Засілля в розмірі 5,89 умовно кадастрових гектарів за рахунок вільних земель на території Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 10.10.1995 року вона була прийнята в колгосп «Таврія» на підставі розпорядження 10-к від 09.10.1995 року та 10.10.1995 року в члени КСП «Таврія» на підставі протоколу №4.

Оскільки на момент видачі КСП «Таврія» 14.12.1995 року Державного акту на право колективної власності на землю вона була членом зазначеного підприємства, їй помилково не видали сертифікат на земельну частку (пай) при розпаюванні землі. Вважає що має право на земельну частку пай в землях колективної власності колишнього КСП «Таврія».

07 квітня 2020 року позовну заяву залишено без руху, а 23 квітня 2020 року повернуто позивачу в зв`язку з неусуненням недоліків.

14 травня 2020 року позивачем подано апеляційну скаргу на ухвалу від 23.04.2020 року.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 10 червня 2020 року справу направлено для продовження розгляду до Жовтневого районного суду Миколаївської області.

01 липня 2020 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

18 вересня 2020 року за клопотанням представника позивача залучено до участі у справі в якості співвідповідача Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області.

05 жовтня 2020 року представником співвідповідача Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області надано відзив на позовну заяву, в якому він вважає позов необгрунтованим, заявленим з пропуском строку позовної давності та таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Член КСП включений до списка, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту. Позивач ОСОБА_2 до списка членів колгоспу і пенсіонерів колгоспу «Таврія», затвердженого рішенням загальних зборів, відповідно протоколу від 20.02.1996 року, не внесена. Крім того, Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області є неналежним відповідачем у справі, оскільки було залучене судом до участі у якості співвідповідача на підставі неправдивих відомостей, наданих Первомайською селищною радою Вітовського району Миколаївської області про відсутність вільних земельних ділянок колишнього КСП «Таврія» на її території. Насправді відповідно до відомостей, наявних у ГУ Держгеокадастр у Миколаївській області, на території Первомайської селищної ради залишились невитребувані паї колишнього КСП «Таврія», загальна площа земельної ділянки 142, 9565 га. Власником (розпорядником) зазначених земель з 01.01.2019 року є територіальні громади.

Також співвідповідач Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області заявив про сплив позовної давності щодо вимоги позивача про визнання за нею права на земельну частку (пай), посилаючись на презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, оскільки факти стосовно розпаювання землі колишніх колективних сільськогосподарських підприємств були загальновідомими, розпаювання землі мало довготривалий характер, позивач працювала у КСП «Таврія» та постійно проживала у відповідній місцевості.

В зв`язку з зазначеним просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Киричук В.В. позовні вимоги до відповідачів підтримав. Стосовно строку позовної давності пояснив, що зазначений строк пропущено не було, оскільки позивач дізналась про порушення її права лише в 2019 році, коли йому як її представнику було надано відповіді на його адвокатські запити стосовно відсутності запису про реєстрацію сертифікату на ім`я позивачки на право на земельну частку (пай). До цього часу вона була впевнена про наявність у неї права на земельну частку пай, не дивлячись на не отримання нею сертифікату.

В судове засідання предстаник відповідача Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області не з`явився. Відповідачем надано заяву про розгляд справи за відсутності представника, з позовними вимогами відповідач погодився (а.с.119).

Представник співвідповідача Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином (а.с.120).

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

10.10.1995 року позивач прийнята в колгосп «Таврія», на підставі розпорядження №10-к від 09.10.1995 року «пчеловодом», про що зроблено запис №37 у трудовій книжці (а.с.57).

14.12.1995 року колективному сільськогосподарському підприємству «Таврія», на підставі рішення Первомайської селищної ради народних депутатів Жовтневого району Миколаївської області, видано державний акт серії МК №00020 на право колективної власності на землю 4238.6 га. Зазначений акт зареєстровано у «Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю» за №83 (а.с.86-89).

У списку членів та пенсіонерів колгоспу «Таврія», затвердженого рішенням загальних зборів уповноважених членів колгоспу «Таврія» відповідно до протоколу №1 від 20.02.1996 року, який містить 376 порядкових номерів з зазначенням прізвища, ім`я, по батькові та адреси осіб, наданого в якості доказу позивачем, ОСОБА_2 не зазначена (а.с.16-18).

Відповідно до листа Відділу у Вітовському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 22.02.2019 р. №189/109-19 у «Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)» запис про реєстрацію сертифікату на право на земельну частку (пай) на ім`я ОСОБА_2 відсутній. Відповідно до «Книги записів державної реєстрації державних актів на право власності на землю, право постійного користування землею, договорів оренди землі» станом на 01.01.2013 року земельна ділянка за ОСОБА_2 не зареєстрована та відповідно до даних Державного земельного кадастру, вона з заявою про державну реєстрацію земельної ділянки станом на 22.02.2019 року не зверталась (а.с.58).

Відповідно до листа Відділу у Вітовському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 24.09.2020 р. №1907/409-20 додатком до державного акту на право колективної власності на землю є список громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, однак у відділі наявна лише копія списку членів та пенсіонерів колгоспу «Таврія», затвердженого рішенням загальних зборів уповноважених членів колгоспу «Таврія» відповідно до протоколу №1 від 20.02.1996 року. Дані щодо розпорядчого документу, яким затверджено даний список не відображені. До списка ОСОБА_2 не внесена. Сертифікати на право на земельну частку (пай) по КСП «Таврія» видавались на підставі розпорядження Жовтневої районної державної адміністрації №537-р від 23.09.1996 року, копія якого у відділі відсутня (а.с.108-109).

Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377 Про перейменування окремих населених пунктів та районів Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) від 05 червня 2003 року № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Сертифікат на право власності на земельну частку (пай) позивач ОСОБА_2 не отримувала та у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку пай, що видавались Жовтневою районною державною адміністрацією Миколаївської області відсутній запис про реєстрацію сертифікату на її ім`я.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно ст.22 Земельного кодексу України (у редакції 18 грудня 1990 року) право власності на землю, або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Відповідно до ст.23 Земельного кодексу України право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Таким чином, особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списка осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

Пунктом 24 постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 року, №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" визначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Отже, право громадян, як співвласників колективної власності на землю, набувається з дня видачі в установленому порядку державного акта на право колективної власності на землю з обов`язковим додатком - списком громадян, які є членами сільськогосподарського підприємства.

Список громадян, які мають право на земельну частку (пай), як додаток до державного акта формується самим підприємством та затверджується загальними зборами (зборами уповноважених) членів підприємства.

Як встановлено судом, державний акт на право колективної власності був виданий КСП «Таврія» 14 грудня 1995 року, та з цього часу було розпочато паювання земель колективної власності між членами сільськогосподарського підприємства. ОСОБА_2 не була включена до списку членів сільськогосподарського підприємства «Таврія», які мали право на отримання земельної частки (паю).

Тому, вирішуючи питання про право позивача на земельну частку (пай), потрібно з`ясувати, чи була вона членом колективного сільськогосподарського підприємства «Таврія» на час передання державного акту про право колективної власності на землю.

Згідно статті 1 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" колективне сільськогосподарське підприємство є добровільним об`єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування.

Статтями 4, 5 зазначеного закону визначено, що членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Питання набуття та припинення членства в колективному сільськогосподарському підприємстві регулюється статутом підприємства.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" трудові відносини членів підприємства регулюються цим законом і статутом підприємства, а громадян, які працюють за трудовим договором або контрактом, - законодавством про працю України.

Підприємство самостійно визначає форми, системи і розміри оплати праці його членів та інших працівників.

Підприємство має право вільного найму працівників.

З аналізу зазначених норм слідує, що поняття працівник та член колективного сільськогосподарського підприємства не є тотожними поняттями, членство у колективному сільськогосподарському підприємстві не виникає автоматично, воно може виникнути лише внаслідок волевиявлення особи стати членом такого підприємства та оформлення в установленому статутом порядку свого статусу.

У спірних правовідносинах основою набуття статусу члена й виникнення відповідних прав, пов`язаних з членством у колективному підприємстві, є юридичний склад, що включає в себе прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про прийняття заявника до складу членів колективного сільськогосподарського підприємства та його трудова участь у діяльності цієї організації.

Зазначений висновок міститься у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі №611/912/17 (провадження №61-41827св18).

Згідно зі статями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, обов`язок надати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і вирішує спір на підставі поданих сторонами доказів.

Позивач належних та допустимих доказів перебування у членах КСП «Таврія» на момент передачі державного акту про право колективної власності на землю зазначеному підприємству (14 грудня 1995 року) не надала.

Запис в належній їй трудовій книжці про прийняття в колгосп «Таврія» 10.10.1995 року «пчеловодом» на підставі розпорядження 10-к від 09.10.1995 року не свідчить про те, що її було прийнято до членів зазначеного підприємства саме 10.10.1995 року.

Посилання позивача на протокол №4 як на підставу прийняття до членів підприємства 10.10.1995 року не відповідає дійсності, оскільки зазначений протокол відповідно до записів у трудовій книжці позивача датований 15.09.1996 року.

Натомість, з дослідженої судом в ході розгляду справи архівної довідки №01-19/ш-337 від 25.08.2020 року та архівного витягу слідує, що у Книзі протоколів про прийом на роботу по колгоспу «Таврія» 1992-1998 роки міститься розпорядження №10-к від 10.10.1995 року на підставі якого ОСОБА_2 була прийнята в колгосп на роботу та розпорядження №14-к щодо списку робітників, яких прийнято в члени колгоспу, затвердженому зборами уповноважених колгоспу «Таврія» від 20.02.1996 року. У даному списку під №12 зазначена ОСОБА_2 (а.с.77-79).

З зазначеного можна зробити висновок, що ОСОБА_2 була прийнята в члени сільськогосподарського підприємства «Таврія» 20.02.1996 року.

Суд зазначає, що стосовно осіб, яких прийнято у члени сільськогосподарських підприємств, (тобто які не були членами на момент видачі державного акту на землю та не були включені до списків членів КСП) передбачався інший порядок надання земельних ділянок. Так п.7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»установлено, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання.

Резервний фонд створювався органами місцевого самоврядування під час передачі земель у колективну власність.

Резервний фонд земель (землі запасу) перебуває у державній власності.

Відповідно до Рекомендацій Держкомзему України від 21.09.1998 року «Щодо порядку перерозподілу земель резервного фонду» із земель резервного фонду членам недержавних сільськогосподарських підприємств земельні ділянки у колективну

власність передавались у розмірі суми площ середніх земельних часток (паїв), в яких є потреба новоприйнятих в члени цього господарства громадян та визначався порядок перерозподілу земель резервного фонду для задоволення потреб у земельних частках (паях) новоприйнятих членів недержавних сільськогосподарських підприємств.

Оскільки в позові та в ході розгляду справи позивач та її представник не вказували чи зверталась ОСОБА_2 з заявою про виділення земельної ділянки з земель резервного фонду, чи приймалось рішення з цього питання, та чи передавалась земельна ділянка з резервного фонду у колективну власність КСП «Таврія», та не надавали доказів на підтвердження зазначених обставин, ці обставини судом не досліджувались.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, в межах позовних вимог, за відсутності належних і допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що станом на момент передачі землі у колективну власність (14 грудня 1995 року) позивач була членом КСП «Таврія», позов про визнання за ОСОБА_2 права на земельну частку (пай) в землях колективної власності колишнього КСП «Таврія» с.Засілля в розмірі 5.89 умовно кадастрових гектарів за рахунок вільних земель на території Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області задоволенню не підлягає.

Стосовно визнання відповідачем Первомайською селищною радою Вітовського району Миколаївської області позовних вимог ОСОБА_2 , то відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних пістав ухвалює рішення про задоволення позову.

Підстави для задоволення позову через його визнання одним з відповідачів у справі відсутні, тому що таке визнання суперечить закону, а саме Закону України Про колективне сільськогосподарське підприємство від 1992 року та Указу Президента України №720/95 від 8 серпня 1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям".

Крім того, співвідповідачем - Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області позовні вимоги не визнаються.

Стосовно застосування позовної давності, про яку просив відповідач Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, суд зазначає, що відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», недоведення позовних вимог є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову і лише у зворотному випадку можна застосовувати строк позовної давності.

Таким чином, за відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 по суті, підстави для застосування позовної давності відсутні.

Відтак, враховуючи що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , судові витрати, понесені позивачем, слід віднести на її рахунок.

Керуючись статтями 259, 265, 268 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області, Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській областіпро визнання права на земельну частку (пай) з земель колективної власності КСП "Таврія" в розмірі 5,89 умовно кадастрових гектарів за рахунок вільних земель на території Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 30.11.2020 року.

Суддя Л.М.Семенова