Справа № 638/169/18
Провадження № 2/638/1893/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Семіряд І.В.,

за участю секретарів Романової О.В., Тягунової Р.Ю.,

Тітової М.О., Башинської К.С.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представників позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_4 ,

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 «Про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»,-

ВСТАНОВИВ:

11.01.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позов, в обґрунтування якого вказує, що 02.12.2016 приблизно о 20-42 год. по пр. Л. Свободи біля будинку 42/1 в м. Харкові сталась ДТП за участі автомобіля марки Toyota, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля марки Mitsubishi, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 . Вина водія ОСОБА_4 підтверджується доказами, зібраними у справі про адміністративне правопорушення. Внаслідок ДТП ОСОБА_1 , як власнику автомобіля Toyota, державний номер НОМЕР_1 , було заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 169534,75 грн. Окрім матеріальної шкоди, заподіяна також моральна шкода. Внаслідок ДТП він втратив можливість оперативно виїхати на зустрічі по робочим справам, було зірвано декілька важливих зустрічей, що негативно вплинуло на трудову діяльність, відсутність автомобіля та тривали його ремонт доставило багато незручностей та проблем. Протягом останнього часу він повністю вибитий з нормальних, сталих умов життя, позбавлений сну, спокою, перебуває у безвихідному положення та приниженому стані, що обумовило прояв тривалої депресії. Щодня він сильно утомлюється як морально та і фізично. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача 168534,75 грн у якості матеріальних збитків та 50 000 у якості моральної шкоди.

29.03.2020 відповідачем ОСОБА_4 подано відзив на позовну заяву, у якому вказано, що позовні вимоги не визнає. Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення саме ОСОБА_1 здійснив проїзд на забороняючий сигнал світлофору, допустив зіткнення з автомобілем Mitsubishi, державний номер НОМЕР_2 . Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова було закрито провадження стосовно ОСОБА_1 у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Згідно висновку ХНДІСЕ в даній дорожньо - транспортній ситуації повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п. 8.7.3 «е» ПДР України та мав технічну можливість уникнути зіткнення транспортних засобів. Наявність вини ОСОБА_1 повністю підтверджується докази, зібраними по справі про адміністративне правопорушення саме схемою огляду місця події, поясненнями свідків, висновками авто- технічної експертизи. У зв`язку з чим відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представники ОСОБА_2 , ОСОБА_3 підтримали позов, просили задовольнити, з підстав викладених у позові. Додатково зазначивши, що позивачем автомобіль відремонтовано. На момент ДТП в його автомобілі не було пасажирів, а в автомобілі відповідача був її син. Під час ДТП на дорожньому покритті лежав сніг, освітлення було добре, позивач рухався зі швидкістю 60 км/год, а відповідач з швидкістю 30-40 км/год. Після зіткнення він проїхав приблизно бля 7-10 метрів.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 , заперечувала поти позову, з підстав, викладених у відзиві, просила відмовити у його задоволенні. Додаткова зазначила, що її вини у скоєнні ДТП немає. В момент ДТП дорожнє покриття було слизьке, освітлення було темне. Схема ДТП складена правильно.

За клопотанням позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Допитаний 02.07.2018 свідок ОСОБА_6 пояснив, що він рухався по пр. Л. Свободи у бік станції метро Олексіївська, знаходячись в районі будинку 39 став свідком ДТП автомобіля Тойота та Мітсубісі. Автомобіль Мітсубісі рухався у бік супермаркету «Класс», в районі зупинки пр. Л. Свободи почав здійснювати поворот ліворуч в бік будинку 46 та дозволяючий сигнал світлофору. Зі сторони станції метро Олексіївська, в крайній правій смузі, рухався автомобіль Тойота також на дозволяючий сигнал світлофору, у зв`язку з ситуацією, яка склалась автомобіль Тойота здійснив наїзд на бордюрний камінь переднім правим колесом. Після чого трапилось зіткнення транспортних засобів, в результаті яких автомобіль Мітсубісі здійснив наїзд на торговий павільйон, пошкодивши вітрину. В своє чергу автомобіль Тойота зупинився одразу за торговим павільйоном в направленні будинку 46 по пр. Л. Свободи. На думку свідка на зіткнення транспортних засобів вплинуло те, що обмежений огляд, водію Мітсубісі перешкоджав автобус, який в момент ДТП знаходився на перехресті.

Допитаний у судовому засіданні 02.07.2018 свідок ОСОБА_7 зазначив, що 02.12.2016 приблизно о 20-40 год. - 21-00 год. він знаходився на перехресті в районі зупинки автобусів пр. Л. Свободи, на стороні супермаркету «Класс», здійснював перехід дороги на протилежний бік на заборонений сигнал світлофору, впевнившись, що автомобілів не має. Коли дійшов до острівка безпеки зупинився, для того щоб пропустити автомобіль, який рухався зі сторони станції метро Олексіївська. Ззаду себе почув звук автомобіля, який розвертається, коли переходив дорогу автомобіля не було. Він хотів дочекатись коли проїдуть всі автомобілі або поки буде дозволяючий сигнал світлофору та в цей момент, автомобіль, який рухався ззаду нього, позашляховик чорного кольору, зітнувся з автомобілем Тойота, в цей момент зелений сигнал світлофору для пішоходів не горів.

За клопотанням відповідача у судовому засіданні допитані свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Допитаний у судовому засіданні 09.10.2018 свідок ОСОБА_8 пояснив, що 02.12.2016 в районі 9 години вечора він знаходився на зупинці за адресою м. Харків, пр Л. Свободи, 42/1 і бачив ДТП за участі автомобілів Мітсубісі та Тойота. Автомобіль Мітсубісі рухався з боку магазину «Класс» в бік станції метро Олексіївська і став для повороту ліворуч на другорядну дорогу на зелений сигнал світлофору. Пропустивши всі автомобілі і дочекавшись поки зупиняться на червоний сигнал світлофору автомобіль Мітсубісі почав завершувати маневр з швидкістю приблизно 5 км/год. НА той момент два автомобілі зустрічного руху вже зупинились по третьому ряду на великій швидкості , приблизно 100 км/год виїхав автомобіль Тойота на червоний сигнал світлофора, явно порушуючи ПДР. Уникаючи зіткнення, водій автомобіля Тойота прийняв вправо та переїхавши бордюрний камінь, заїхав на обочину проїжджою частини, подолавши яку допустив зіткнення з автомобілем Мітсубісі вже на другорядній дорозі. Після удару автомобіль Мітсубісі «відкинуло» у тютюновий кіоск.

Допитаний у судовому засіданні 05.03.2019 свідок ОСОБА_9 пояснив, що 02.12.2016 приблизно о 09-00 год. вечора він стояв на зупинці та бачив як повертав автомобіль Мітсубісі за кіоск. В автомобіль Мітсубісі в`їхав автомобіль Тойота після чого автомобіль Мітсубісі в`їхав в кіоск. Потім він (свідок) залишив своїй номер телефону ОСОБА_4 та покинув місце пригоди. Також свідок зазначив, що водій автомобіля Мітсубісі їхала не швидко, а водій автомобіля Тойота рухався з великою швидкістю. Потім свідок надав пояснення поліції. Свідок пояснив, що водій автомобіля Тойота рухався за красний сигнал світлофору.

Допитаний у судовому засіданні 12.06.2020 свідок ОСОБА_10 пояснив, що відповідачка його матір, позивача до моменту ДТП не знав. 02.12.2016 було темно, був вечір, він перебував в автомобілі під керуванням ОСОБА_4 , на задньому сидінні. ОСОБА_4 рухалась на зелений сигнал світлофору, потім зупинилась для того, що всіз пропустити, після чого почала рух з третього ряду ліворуч, для того щоб повернути у двр будинків. Він (свідок) побачив фари автомобіля Тойота метрів за 100, який рухався на червоний сигнал світлофора. Потім автомобіль Тойота виїхав у автомобіль Мітсубісі, під керуванням ОСОБА_4 , від чого останній в`їхав в кіоск. Автомобіль , під керуванням ОСОБА_1 , рухався зі швидкістю 100 км/год. Окрім того, свідок зазначив, що коли ОСОБА_4 завершувала маневр горів зелений сигнал світлофору. Зіткнення трапилось приблизно два метра від зупинки автобусів. На зупинці стояли люди, проте він їх не знає.

При цьому суд не приймає пояснення свідків, так як пояснення свідків, які були допитані за клопотанням позивача та пояснення свідків, які допитані за клопотанням відповідача виключають пояснення позивача та відповідача.

У судовому засіданні допитано експерта ХНДІСЕ ОСОБА_11 , який проводив судово автотехнчну та транспортно - трасологічну експертизу №11697/26624.

Експерт Кошкарьов А.Д. зазначив, що повністю підтримує всі висновок, який складено об`єктивно. При проведенні експертизи ним було все враховано , про що зазначено у висновку. При проведенні експертизи використовував формулу для вдповідних випадків ДТП по вихідним даним. Також ним було враховано всі пояснення учасників ДТП. Експертиза була проведена за методичними рекомендаціями. Експертиза проводилась за наявними матеріалами справи, оскільки автомобіль надано не було при проведенні експертизи. Пояснення свідків були враховані, проте у разі якщо б не було пояснень свідків, висновок був таким же.

Суд, вислухавши позивача, представників позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , відповідача, представника відповідача Пономаренко Д.В., свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , експерта Кошкарова А.Д., дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

02.12.2016 о 20-45 год. по пр. Л. Свободи біля будинку 42/1 у м. Харкові відбулась ДЬП за участі автомобіля марки Toyota, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля марки Mitsubishi, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 .

За фактом ДТП складено протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , який направлено для розгляду до Дзержинського районного суду м. Харкова.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.04.2017 у справі №638/1185/17 провадження стосовно ОСОБА_1 закрито у зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно абзацу 4 п. 4 ППВССУ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, лише в питанні чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

З висновку експерта за результатами проведення судової автотехнічної та транспортно - трасологічної експертизи №11697/26624 по цивільній справі №638/169/18 вбачається, що:

Питання №1 - З причин, вказаних в дослідницькій частині висновку, вирішити питання постанови: «Яка була траєкторія руху транспортних засобів в момент настання ДТП?», - експертним шляхом, з технічної точки зору, не представляється можливим.

Питання № 2 - За умов, вказаних в редакції питання постанови, швидкість руху автомобіля Toyota Camry перед дорожньо-транспортною пригодою складала не менше ніж 25,4 км/год.

Питання № З: З причин, вказаних в дослідницькій частині висновку, питання постанови: «Чи спроможні з технічної точки зору свідчення водія автомобіля Toyota Camry у під керуванням водія ОСОБА_1 , фактичним обставинам дорожньо-транспортної пригоди та її наслідкам, в результаті яких автомобіль Mitsubishi Outlander від зіткнення з автомобілем Toyota Camry під керуванням водія ОСОБА_1 перемістився від удару на відстань 8,54 м (згідно схеми ДТП), з урахуванням перетинання перешкоди у вигляді бордюрного каменя висотою 0,12 м?», - експертом не вирішувалось.

Питання № 4 - 13- Місце зіткнення автомобілів Mitsubishi Outlander та Toyota Camry розташовувалося перед кінцевим розташуванням вказаних транспортних засобів на в`їзді до прилеглої території.

З причин, вказаних в дослідницькій частині висновку, встановити більш точне розташування місця зіткнення автомобілів Mitsubishi Outlander та Toyota Camry з розмірною прив`язкою до меж проїзної частини дороги, експертним шляхом не представляється можливим.

1-й варіант, відповідно поясненням водія автомобіля Toyota Camry ОСОБА_1 (до моменту зіткнення транспортних засобів автомобіль Toyota Camry рухався на зелений сигнал світлофора).

В даній дорожньо- транспортній ситуації водій автомобіля Mitsubishi Outlander ОСОБА_4 повинна була діяти у відповідності до вимог п.п. 10.1 та 16.6 Правил дорожнього руху України.

В даній дорожньо-транспортній ситуації автомобіля Mitsubishi Outlander ОСОБА_4 мала технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем Toyota Camry шляхом виконання нею вимог п.п. 10.1 та 16.6 Правил дорожнього руху України для чого в неї не було будь-яких перешкод технічного характеру.

В даній дорожній ситуації дії водія Mitsubishi Outlander ОСОБА_4 не відповідають вимогам п.п. 10.1 та 16.6 Правил дорожнього руху України і знаходяться , з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо- транспортної пригоди.

В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Toyota Camry ОСОБА_1 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 10.1 та 12.3 Правил дорожнього руху України.

В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Toyota Camry ОСОБА_1 не мав технічної можливості уникнути зіткнення транспортних засобів шляхом виконання ним вимог п.п. 10.1 та 12.3 Правил дорожнього руху України.

В діях водія автомобіля Toyota Camry ОСОБА_1 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

2-й варіант, відповідно поясненням водія автомобіля MitsubishiOutlander ОСОБА_4 (до моменту зіткнення транспортних засобівавтомобіль Toyota Camry рухався на червоний сигнал світлофора).

В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля ToyotaCamry ОСОБА_1 повинен був діяти у відповідності з вимогамип.п. 8.7.3 е), 8.10, 10.1, 12.4 та 12.9 б) Правил дорожнього руху України.

В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнутизіткнення транспортних засобів для водія автомобіля Toyota ОСОБА_13 визначалася виконанням ним вимог п.п. 8.7.3 е), 8.10, 10.1, 12.4та 12.9 б) Правил дорожнього руху України, для чого в нього не було перешкод технічного характеру.

В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля Toyota Camry ОСОБА_1 не відповідали вимогам п.п. 8.7.3 е), 8.10, 10.1 Правил дорожнього руху України і знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

В даній дорожньо- транспортній ситуації дії водія автомобіля Toyota Camry ОСОБА_1 також не відповідали вимогам п.п. 12.4 та 12.9б), однак, з причин, вказаних в дослідницькій частині висновку, дані не відповідності, з технічної точки зору, не знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо- транспортної пригоди.

В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Mitsubishi Outlander ОСОБА_4 повинна була діяти відповідно до вимог п.п. 10.1, 12.3 та 16.8 Правил дорожнього руху України.

В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнення даної дорожньо-транспортної пригоди діями водія автомобіля Mitsubishi Outlander ОСОБА_4 не визначалась.

В діях водія автомобіля Mitsubishi Outlander ОСОБА_4 не вбачається невідповідносте вимогам Правил дорожнього руху України, які б знаходились , з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньої - транспортної пригоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відносини, що виникають у результаті завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, виділяють у спеціальний делікт у зв`язку з особливостями механізму завдання шкоди, а також умовами виникнення обов`язку таку шкоду відшкодувати. При цьому враховується, що особливі правила ст. 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володільця небезпечного об`єкта законодавець зобов`язує відшкодувати шкоду незалежно від вини цієї особи. Перед потерпілими несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Виходячи із положень ч. 5 ст. 1187 ЦК України, згідно з якими особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Оскільки, як дії водія ОСОБА_1 , так і дій водія ОСОБА_4 не відповідали вимогам Правил дорожнього руху України і знаходились, з технічної точки зору, у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо - транспортної пригоди, суд вважає за необхідне встановити розмір вини у ДТП наступним чином: ОСОБА_1 - 50 %, ОСОБА_4 - 50%.

Як вбачається з матеріалів справи внаслідок ДТП позивачу ОСОБА_1 було спричинено матеріальну шкоду у сумі 168534,75 грн.

Зазначене підтверджується рахунком на сплату №3511 від 09.01.2017.

З урахуванням ступеню вини, а саме у відсотковому відношенні 50, на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню на відшкодування матеріальних збитків, понесених у зв`язку з ДТП з відповідача ОСОБА_4 сума у розмірі 84767,37 грн.

При цьому суд враховує, що особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідачів моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховують вимоги розумності i справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичний або юридичний особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до роз`яснень пленуму Верховного Cуду України у Постанові від 31.03.95р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір її відшкодування визначає суд в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їx тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я позивача, тяжкість вимушених змін у його життєвих i виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової peпyтaції, час та зусилля, необхідних для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода, заподіяна фізичний особі, відшкодовується особою, що її заподіяла за наявністю вини.

Факт спричинення позивачу моральних страждань відповідачем знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, яка полягає у пережитому нервовому стресі, душевних переживаннях в зв`язку з пошкодженням свого майна.

Враховуючи обставини справи, завдані ОСОБА_1 матеріальні збитки, ДТП позбавило позивача сталого життя, він був змушений ремонтувати автомобіль, втратив можливість швидко виїхати за зустрічі, а також виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, які полягають у тому, що винна особа повинна очікувати настання для неї несприятливих наслідків, які, зокрема, виражаються у відшкодуванні у достатньо значному розмірі моральної шкоди, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню 5000 грн у якості відшкодування моральної шкоди.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат суд виходить з наступного:

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Приписами ч.3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані з проведенням експертизи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10. 2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, а також, що позовні вимоги задоволені частково, суд дійшов висновку що частково стягненню підлягають документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем було понесено витрати за проведення експертизи у сумі 7850 грн, які також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Окрім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до задоволених вимог.

Позивачем заявлено до стягнення 219534,75 грн, судом задоволено позов 89767,37 грн (моральна шкода 5000 грн, матеріальні збитки - 84767,37 грн), тобто позовні вимоги задоволено на 40,9%.

При зверненні до суду позивач сплатив за подання позову 2195,35 грн, за подання заяви про забезпечення позову - 352,40 грн, у загальному розмірі судовий збір сплачений позивачем складає 2547,75 грн.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1042 грн, що становить 40,8% від сплаченого судового збору.

Керуючись ст. ст. 12, 14, 22, 23, 511, 1167, 1187 ЦК України, ст.ст. 7, 11,12, 13,19,47,48,51,51, 81, 133, 141, 158,175,263,264, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 «Про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрована АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований АДРЕСА_2 ) матеріальну шкоду у розмірі 84767,37 грн, моральну шкоду у розмірі 5000 грн, витрати зі сплати за проведення експертизи у розмірі 7850 грн, витрати на правову допомогу у сумі 5000 грн, судовий збір, пропорційно до задоволених вимог у розмірі 1042 грн, а всього 103659 (сто три тисячі шістсот п`ятдесят дев`ять) грн 37 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 30.11.2020.

СУДДЯ - І.В. СЕМІРЯД