Справа № 444/1823/19
Провадження № 2/444/134/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

03 листопада 2020 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Мікула В. Є.,

секретар судового засідання Савчук Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом АТ «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 3-тя особа : Грядівська сільська рада Жовківського району про визнання права власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач АТ "Перший український міжнародний банк"звернувся в суд з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 3-тя особа : Грядівська сільська рада Жовківського району про визнання права власності на земельну ділянку. Свої уточнені позовні вимоги мотивує тим, що 13.12.2007 року між Закритим акціонерним товариством Перший Український Міжнародний банк, правонаступником якого було Публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк, а на даний час - Акціонерне товариство Перший Український Міжнародний Банк та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №5938639, згідно з яким позивач надав відповідачу-1 кредит у сумі 155 000,00 дол. США строком до 13.12.2027 для придбання будинку загальною площею 171,4 кв.м, житловою площею 89,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по 1/2 частині кожному.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором відповідачем ОСОБА_1 було передано в іпотеку позивачу будинок, придбаний за кредитні кошти, та земельна ділянка, на якій він розташований, площа: 0,1113 га; кадастровий номер :01:009:0022, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , про що між позивачем та відповідачем-1 укладено договір іпотеки № 5939028 від 14.12.2007 року, посвідчений Головач О.Р., нотаріусом Жовківського районного нотаріального округу Львівської області, за реєстровим № І366.

Право власності на земельну ділянку, яка є предметом спору, на момент укладення договору іпотеки та до цього часу зареєстровано за одним з колишніх власників, а саме ОСОБА_2 (відповідач-2) відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 516026, виданого Грядівською сільською радою Жовківського району Львівської області 15.12.2006 року, на підставі рішення 3 сесії 4 скликання №20 сільської ради від 29.09.2006 року, який зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів прав власності на землю та на право постійного користування, договорів оренди землі за № 01:06:455:01576.

Обтяження будинку та земельної ділянки іпотекою, як єдиного предмета іпотеки. було зареєстровано нотаріусом у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстраційний номер: 6232022) та Державному реєстрі іпотек (реєстраційний номер 6232920). Власником земельної ділянки зазначено ОСОБА_1 , як покупця.

Відповідно до умов п.1.4. договору іпотеки іпотекодавець (відповідач-1) був зобов`язаний протягом 9 (дев`яти) місяців з дня підписання договору іпотеки виготовити на своє ім`я Державний акт про право власності на згадану земельну ділянку та внести зміни до договору іпотеки. Але вказану умову іпотекодавець порушив, право власності на земельну ділянку на своє ім`я не оформив.

05.09.2018 року у зв`язку з невиконанням відповідачем ОСОБА_1 умов кредитного договору позивач звернув стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку шляхом набуття на нього права власності. Право власності позивача на будинок зареєстровано у встановленому законом порядку 07.09.2018 року. На даний час позивач є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Але переоформити право власності на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, позивач не може через те, що земельна ділянка залишилась оформленою за відповідачем ОСОБА_2 . Просить позов задоволити.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутності представника позивача. Зазначає, що уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася повторно, хоча про дату, час та місце проведення таких була повідомлена належним чином, однак поштове відправлення повернулося на адресу суду без вручення із зазначенням причини повернення - "інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки пересилання поштового відправлення, адресат відсутній".

Від відповідача не надходило на адресу суду жодних клопотань, відзиву на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася повторно, хоча про дату, час та місце проведення таких була повідомлена належним чином, однак поштове відправлення повернулося на адресу суду без вручення із зазначенням причини повернення - "інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки пересилання поштового відправлення, адресат відсутній".

Від відповідача не надходило на адресу суду жодних клопотань, відзиву на позовну заяву.

Згідно ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Так як відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання , не з`явився в судове засідання повторно без повідомлення причин , що згідно ч. 3 ст. 131 ЦПК України вважається неявкою без поважних причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, зважаючи на подану нею заяву про розгляд справи у її відсутності й без участі відповідача та про постановлення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права, зокрема - визнання права власності.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно статті 329 ЦК України, юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом.

Стаття 377 ЦК України встановлює, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до вимог ч.1 та ч.6 статті 120 Земельного кодексу України, якими передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Отже, право власності на земельну ділянку з купівлею будинку перейшло спочатку від ОСОБА_2 (відповідач-2) до ОСОБА_1 (відповдач-1), а потім до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (позивач). Але у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 своєчасно не оформила Державний акт на право власності на земельну ділянку на своє ім`я, нинішній власник - Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» не може реалізувати своє право, а саме оформити право власності на земельну ділянку.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у справах №6-253цс16 та № 6-2225цс16, зазначено: «За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Відповідно до вимог статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об 'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об єкта права власності.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земель_ ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості».

Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (ст. 179 ЦК України). Цивільне законодавство виокремлює «складові частини речі» та «складні речі». Так, згідно зі ст. 187 Цивільного кодексу України складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення. При переході права на річ її складові частини не підлягають відокремленню.

Житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог установлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання (ст. 380 Цивільного кодексу України).

Враховуючи вищезазначене, можна стверджувати, що житловий будинок, будівля або споруда не можуть бути відокремлені від земельної ділянки без їх пошкодження або істотного знецінення. Такі об`єкти є фактичною складовою частиною земельної ділянки.

Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів держав власності, що підлягають продажу шляхом приватизації.

Верховний Суд України у своїй судовій практиці сформував правову позицію щодо наявності загального принципу цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований: «За цим принципом визначення правового режиму земель ділянки перебуває в прямій залежності від права власності на будівлю та споруду, тому при застосуванні положень ст.120 ЗК в поєднанні з нормою ст. 125 цього кодеку в набувача нерухомості право власності на земельну ділянку виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на цій ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності».

З моменту набуття права власності на нерухоме майно, новий власник такого майна стає власником або користувачем земельної ділянки, на якій знаходиться будівля.

Відповідно до постанови Вищого господарського суду України від 20.10.2015 у справі № 910/9813/15). - право власності на жилий будинок, будівлю або споруду попереднього власника або користувача припиняється автоматично, без оформлення будь-яких документів.

Отже, беручи до уваги вищенаведені матеріальні норми права, право власності земельну ділянку перейшло до позивача відповідно до закону та договору іпотеки 05.09.2018, тобто з моменту набуття (реєстрації) права власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що розміщений на земельній ділянці.

Таким чином, набуття позивачем права власності на будинок нерозривно пов`язане з припиненням права власності у відповідачів на земельну ділянку.

У свою чергу, стаття 140 ЗК України наводить підстави припинення права власності на земельну ділянку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 346 ЦК України, право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

Зокрема, статтею 378 ЦК України передбачено, що право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

У свою чергу, стаття 125 Земельного кодексу України (новелла права) пов`язує момент виникнення права власності на земельну ділянку у набувача цих прав, не моментом її набуття, а моментом державної реєстрації цих прав власності відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( ст. 126 Земельного кодексу України).

Згідно з п. 9 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

З договору іпотеки №5939026 від 14.12.2007 року вбачається, що предметом договору є будинок, реєстраційний номер 1525842, загальна площа якого 171,4 кв.м., житлова площа 89,9 кв.м., який знаходиться за адресо. : АДРЕСА_1 та земельна ділянка - 0,01113 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, що розташована за адресою : АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:009:0022.

У даному договорі зазначені права та обов`язки сторін, порядок виконання зобов`язання та наслідки невиконання зобов`язання, у відповідності до яких у разі невиконання чи неналежного виконання зобов`язання іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог з вартості предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця.

Відповідно до вимоги №2332 від 16.12.2016 року позивач АТ «Перший український міжнародний банк» звернувся до відповідача ОСОБА_1 , в якій попереджає про ухвалення рішення про прийняття предмету іпотеки у свою власність у разі невиконання зобов`язання за кредитним договором перед АТ «Перший український міжнародний банк».

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що житловий будинок за адресою : АДРЕСА_1 належить ПАТ «Перший український міжнародний банк» . Підстави винекнення права власності - договір іпотеки №5939028 від 14.12.2007 р. Підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер :42885361 від 07.09.2018 року. Державний реєстратор Бойко Христина Романівна.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єжиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №165155054 від 26.04.2019 року вбачається, що об`єктом обтяження є земельна ділянка площею 0,1113 га., яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою : АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:009:0022. Підстава обтяження - договір іпотеки № 1366 від 14.12.2007 р. Власник земельної ділянки - ОСОБА_1 . Об`єкт обтяження - житловий будинок за адресою : АДРЕСА_1 . Іпотекодержатель - ЗАТ «Перший український міжнародний банк» . Іпотекодавець - ОСОБА_1 . Додаткові дані - згідно довідки №990 від 10.12.2017 року, виданої Грядівською сільською радою Жовківського району, Львівської області на підставі рішення Виконкому №41 від 30.11.2001 року "Про присвоєння нумерації будинковолодіння в населених пунктах Грядівської сільської ради" вулиця Проектна, 525 та АДРЕСА_1 переіменовано на АДРЕСА_2 .

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач набув права власності на земельну ділянку за адресою : АДРЕСА_2 , однак не може таке зареєструвати у зв`язку із тим, що власником такої формально являється відповідач ОСОБА_2 . А тому суд приходить до висновку про задоволення уточнених позовних вимог позивача у повному обсязі.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд враховує, що позивач при поданні до суду позовної заяви майнового характеру сплатив 1921,00 грн. судового збору, що вбачається з платіжного доручення в матеріалах справи, а тому суд приходить до висновку, що із відповідача ОСОБА_1 в користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись ст. ст. 23, 141, 247, 258-259, 264-265, 280-285, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати за АТ «Перший український міжнародний банк» (04070, м. Київ, вул. Андріївська, 4, ) право власності на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою : АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:009:0022, площа 0,1113 га., цілове призначення якої будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Шевченківським РВ МУ УМВСУ у Львівській області 11.10.2005 року, ІПН НОМЕР_2 ) на користь АТ «Перший український міжнародний банк» (04070, м. Київ, вул. Андріївська, 4, ) - 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. судового збору, сплаченого при подачі позову до суду.

Роз`яснити відповідачу, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд- якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Мікула В. Є.