Дата документу 30.11.2020
Справа № 501/1620/20
30 листопада 2020 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі
головуючого судді Петрюченко М.І.,
за участю секретаря судового засідання - Тейбаш Н.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 , місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_1
відповідача: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2
предмет та підстави позову: про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації,
учасники справи - не з`явилися
І.Виклад позиції позивача.
26 травня 2020 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 далі (відповідач) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації.
Позов обґрунтував тим, що він, ОСОБА_1 , придбав квартиру АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 06 вересня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Стрижак 3.1. за № 3188 у її колишніх співвласників - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
У зв`язку з чим комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» йому було надано реєстраційне посвідчення від 19 вересня 2008 року, згідно з яким він є власником вищевказаної квартири, що підтверджується копією технічного паспорту на вказану квартиру.
З одним із колишніх співвласників - ОСОБА_2 вони досягли усної домовленості, що відразу після продажу квартири він виселиться з неї, однак залишиться зареєстрованим. Така домовленість була пов`язана з тим, відповідач ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_3 уклали угоду № 02/04 про участь у Фонді фінансування об`єкта будівництва від 26 квітня 2005 року з товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СТС-Інвест», правонаступником якої є Публічне акціонерне товариство «Фінансова компанія «СТС-Інвест» (далі ПАТ «ФК «СТС-Інвест»).
Оскільки до прийняття будинку в експлуатацію ОСОБА_2 не мав змоги зареєструватися у своїй новій квартирі, у нього могли виникнути проблеми з медичним обслуговуванням та підприємницькою діяльністю, оскільки він зареєстрований як фізична особа-підприємець. Саме з цієї причини вони досягли усної домовленості, що ОСОБА_2 , тимчасово, до прийняття в експлуатацію будинку по АДРЕСА_4 , залишиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_5 , тобто за адресою квартири позивача, за умови компенсації ним відповідних витрат на житлово-комунальні послуги, що нараховуються за кількістю зареєстрованих осіб.
Згідно із відповіддю Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області № 101505/1-1648 від 10 лютого 2016 року ще 13 листопада 2015 року було зареєстровано декларації про готовність об`єкту до експлуатації за адресою: АДРЕСА_4 (секції №№ 10-11, 7-8, 9).
Таким чином, з 22 червня 2017 у відповідача відсутні будь-які перешкоди для реєстрації його місця проживання за адресою його квартири АДРЕСА_8 .
На його численні вимоги відповідач знятися з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2 тільки дає обіцянки, однак до теперішнього часу залишається зареєстрованим в вищезазначеній квартирі.
Після суттєвого підвищення тарифів за житлово-комунальні послуги в останні роки для позивача є обтяжливими платежі, зумовлені реєстрацією ОСОБА_2 у його квартирі, тим більше що компенсувати ці витрати він відмовляється.
За таких обставин позивач вважає, що ОСОБА_2 має бути визнаний у судовому порядку таким, що втратив право користування житлом за адресою АДРЕСА_2 , із зняттям його з реєстрації за цією адресою.
Відповідач відзиву (заперечень) на позов не надав, був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання), в судове засідання не з`явився.
ІІ. Заяви ( клопотання) учасників справи.
Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с.42).
ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.
Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (стаття 128 ЦПК), в судове засідання не з`явився без поважних причин, а позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, Судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК.
Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст правовідносин.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , яка належить йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 06 вересня 2008 року (а.с.5-6).
Відповідач зареєстрований в квартирі АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою відділу реєстрації обліку осіб Чорноморської міської ради Одеської області (а.с.30), однак в квартирі не проживає, комунальні платежі не сплачує.
Позивач несе витрати по утриманню квартири.
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали угоду № 02/04 про участь у Фонді фінансування об`єкта будівництва від 26 квітня 2005 року з товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СТС-Інвест», правонаступником якої є Публічне акціонерне товариство «Фінансова компанія «СТС-Інвест» (далі ПАТ «ФК «СТС-Інвест») (а.с.11).
Згідно із відповіддю Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області № 101505/1-1648 від 10 лютого 2016 року ще 13 листопада 2015 року було зареєстровано декларації про готовність об`єкту до експлуатації за адресою: АДРЕСА_4 (секції №№ 10-11, 7-8, 9) (а.с.12).
V. Оцінка Суду.
А. Загальні принципи.
В даній ситуації Суд звертає увагу, що статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
А, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.
В свою чергу в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).
Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (див. пункт 41 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України»).
Отже, в даній конкретній ситуації визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого житла, яке в свою чергу не є абсолютним.
Окремо Суд звертає увагу, що питання щодо позбавлення житла в багатьох випадках можуть охоплюватись і змістом статті 1 Протоколу 1 Конвенції, які стосуються захисту права власності.
Але враховуючи конкретні обставини справи, зміст позовних вимог та надані сторонами докази, Суд вважає за недоцільне розглядати питання обґрунтованості втручання у право відповідача в контексті статті 1 Протоколу 1 Конвенції.
Таким чином, втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (пункт 47 рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).
Б. Застосування вказаних принципів в даній справі.
1). Чи здійснювалось втручання «згідно із законом».
Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право відповідача законом» Суд вважає, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.
2). Чи відповідало втручання цілям передбаченим в пункті 2 статті 8 Конвенції.
Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідача «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров`я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) Суд знаходить, що в даних правовідносинах втручання у право відповідача здійснюється з метою захисту прав і свобод позивача (його права на житло, вільне користуванням житловим приміщенням, про що ним зазначено в позовній заяві), що підпадає під виняток, передбачений пунктом 2 статті 8 Конвенції і підтверджує наявність вимоги щодо «законної мети».
3). Чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві» (пропорційним).
Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідача, «необхідним в демократичному суспільстві», Суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції.
Отже, Суд при співставленні «балансу інтересів» враховує, що спірна квартира має статус користування жилими приміщеннями, в якому регулюється главою 6 ЖК та відповідними нормами ЦК.
Відповідно до статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтями 15, 16, 20 ЦК передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення.
Відповідно п.36 Постанови Пленуму ВССУ «Про практику в справах прозахист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 р., за змістом статті 391 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов`язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. У зв'язку із цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом.
Згідно зі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнанняособи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Відповідно до ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.
Згідно зі ст.321 ЦК право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
У відповідності до ст.391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Так, матеріалами справи підтверджується, що відповідач не проживає в спірній квартирі більше одного року.
Надані позивачем докази, Суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
З іншої сторони відповідачем в судове засідання не надано доказів, що він проживає в спірній квартирі, користується нею, доказів, які б підтверджували поважність причин не проживання в квартирі.
При цьому, тривала відсутність відповідача свідчить про те, що він має інше місце проживання, а матеріали справи свідчать проте, що відповідач не є власником житла, в якому проживає позивач, а тому визнання відповідача, втратившим право на користування жилим приміщенням, не буде свідчити про втрату ним житла взагалі і в свою чергу буде захищати права власників, користувачів такого приміщення (позивача), що в сукупності з наведеним вище є свідченням того, що «втручання у право відповідача» є співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є «необхідним у демократичному суспільстві».
Виходячи з вищевикладеного, Суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих позивачем по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
V. Розподіл судових витрат між сторонами.
Згідно чч.1, 2, 3 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи повязані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторонни або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторонни під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При відкритті провадження у справі позивачу відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у справі, тому у звязку із задоволенням позову судовий збір слід покласти на відповідача.
З цих підстав, керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 206, 258-259, 263-265, 280-283 Цивільного-процесуального кодексу України, Суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2 .
Зобов`язати відділ реєстрації обліку осіб виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_2 .
Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 30 листопада 2020 року.
Суддя Іллічівського міського
суду Одеської області М.І.Петрюченко