справа №619/861/20
провадження №2/619/619/20
Рішення
іменем України

1 липня 2020 року
Дергачівський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді Нечипоренко І.М., за участю секретаря судового засідання Носачової І.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 619/861/20,
ім`я (найменування) сторін:
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю "Баварія Моторс"
вимоги позивача: про визнання права власності на грошові кошти,
представник відповідачів: ОСОБА_4 .
Виклад позиції позивача та заперечень відповідачів.
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати право власності на грошові кошти, внесені нею на підставі заяв на переказ готівки № 091510001 від 15.10.2015, № 092010005 від 20.10.2015, № 091010001 від 10.11.2015, № 091610001 від 16.11.2015, № 091710003 від 17.11.2015, № 091810010 від 18.11.2019, № 091910014 від 19.11.2015, № 092610004 від 26.11.2015, № 093010005 від 30.11.2015, № 091110001 від 11.12.2015, № 442410004 від 24.12.2015, № 442510002 від 25.12.2015 до каси № 19 АТ «Мегабанк» у сумі 1787202,0 грн, посилаючись на те, що нею, з метою купівлі автомобіля, відповідно до відомостей, наданих АТ «Мегабанк», а саме, заявами на вищевказані перекази готівки було внесено особисто до каси № 19 АТ «Мегабанк» 1787202,00 грн для ТОВ «Баварія Моторс». Платником зазначена ОСОБА_1 та ідентифікацію клієнта-платника проведено. Прийняття готівки для переказів на рахунок ТОВ «Баварія Моторс» здійснювалось із зазначенням призначення платежу: «оплата за автомобіль для ТОВ «Баварія моторс» згідно контракту № 15-181/09 від 13.10.2015 у тому рахунку ПДВ, ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 ,». Менеджером їй було запропоновано підписати контракт і обіцяно, що після його підписання директором автосалону їй буде передано її екземпляр контракту. А за зазначеними реквізитами вона вже може здійснювати оплату, що нею особисто і було зроблено. Протягом декілька років вона тяжко хворіла і не могла звернутись до суду за станом здоров я. Протягом декількох років вона тажко хворіла і лише у вересні 2019 року наступила ремісія, і вона тепер має можливість здійснити повернення сплачених до автосалону грошових коштів. До теперішнього часу грошові кошти їй не повернені, автомобіль вона не отримала. Після звернення до суду в жовтні 2019 року з заперечення на позовну заяву вона дізналась, що сплачені нею її кошти були зараховані в оплату придбання автомобіля громадянином ОСОБА_3 . У судовому засідання по справі №641/8410/19 04.03.2020 ОСОБА_3 не визнавав, що грошові кошти, внесені на рахунок автосалону належать саме їй. У своїх запереченнях ОСОБА_3 повідомляє, що ніби-то надавав їй грошові кошти за укладеним договором доручення. В усних поясненнях повідомив, що особисто їй грошові кошти не передавав, а передавав їх своєму двоюрідному брату ОСОБА_2 . ( З ОСОБА_2 вона була співвласницею домоволодіння по АДРЕСА_1 . Оскільки вона є підприємцем з 2007 року, вона повинна пройти перереєстрацію в багатьох державних органах при зміні адреси реєстрації, продавши свою частку домоволодіння не мала часу зареєструватися в іншому місці, і до теперішнього часу має реєстрацію по вказаній адресі). Свідчення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які вони давали при розгляді справи у Комінтернівському суді м. Харкова щодо передачі їй грошей не відповідає дійсності, так як жодного договору з ОСОБА_2 чи ОСОБА_3 з приводу внесення від їх імені грошей на рахунок автосалону вона не укладала, гроші їй не передавались, ніяких ні усних, ні письмових домовленостей щодо передачі грошей та виконання будь-яких доручень від відповідачів щодо оплати за ОСОБА_5 грошових коштів між ними не було. Не було письмових документів та правових підстав для банку та автосалону зарахувати грошові кошти, отримані від неї в рахунок оплати автомобіля Кучеренка. У листі до автосалону ОСОБА_3 повідомляє, що він просить зараховувати прийняті від неї грошові кошти в рахунок оплати його автомобіля за контрактом, так як у нього з нею укладено договір доручення. Однак, вона жодного договору з відповідачами щодо виконання їх доручень не укладала. Грошові кошти були її особистою власністю, яку вона отримала від продажу належного їй автомобіля марки АUDІ Q 07 2013 року випуску та автомобіля марки Skoda (цей факт підтверджується довідкою регіонального сервісного центру у Х/о про зняття в ВРЕВ м. Києва автомобіля для реалізації 05.11.2014 вартістю 60 тисяч доларів США та 20 тисяч доларів США) та які вона заробила, здійснюючи підприємницьку діяльність. Відповідно до листа НБУ від 04.08.2011 у випадку здійснення переказу готівки особою, яка не є платником, у реквізиті «платник» має зазначатися прізвище, ім`я та по батькові особи, яка є платником за касовим документом, а не особи, яка безпосередньо вносить готівку до каси банку, а для проведення перевірки достовірності банківської операції працівник банку, який проводить ідентифікацію у відповідності до ЗУ «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» повинен пересвідчитися у підставах платежу - контракті, з ким він укладений, на яку суму. Контракт укладався з нею, однак, вона не отримала його екземпляр у автосалоні. У подальшому відповідачі перепідписали контракт між автосалоном та ОСОБА_3 та зарахували належні їй грошові кошти, внесені на рахунок автосалону за її автомобіль на підставі листа ОСОБА_3 у рахунок оплати за автомобіль, який був йому переданий. Також банк повинен був надати анкету - опросник клієнта у відповідності до вимог нормативних актів НБУ. Анкету таку при оформленні контракту заповнювала саме вона.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надали до суду відзив, відповідно до змісту якого позов не визнають у повному обсязі, заперечують проти обставин, на які посилається позивач на обґрунтування позовних вимог, зауважують що докази на які посилається позивач не відповідають вимогам допустимості, достатності та достовірності. Також відповідачі вважають, що позивач звернулась із позовом поза межами строку позовної давності. Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач, посилаючись на ст. 392 ЦК України, просить суд визнати за нею право власності на грошові кошти, які нею у період з 15.10.2015 по 25.12.2015 сплачено Товариству з обмеженою відповідальністю «Баварія моторс» за контрактом № 15-181/09 від 13.10.2015, який у неї відсутній, у якості оплати за автомобіль, який вона до цього часу не отримала та гроші їй не повернуті. Також позивач зазначає, що її позов спрямований на усунення перешкод у здійсненні нею свого права і виключення домагань на належне їй майно за допомогою підтвердження в судовому порядку факту приналежності їй спірного майна на праві власності. При цьому під майном позивач має на увазі саме сплачені (тобто витрачені) грошові кошти. У ст. 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 190 ЦК України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. У ст. 192 ЦК України, яка має назву «Гроші (грошові кошти)», визначено, що законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, право власності передбачає право власника володіння, користування та розпоряджання своїм майном. П. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Отже, що гроші можуть виступати як самостійний об`єкт цивільно-правових відносин за договором дарування, договором позики, кредитним договором. Крім того, позов подано з пропуском позовної давності наслідком чого є відмова у позові. Виходячи із обставин, на які посилається позивач, вважають, що вона звернулась із позовом до суду після спливу трирічного строку позовної давності. Із викладених у позові обставин та доданих до позову доказів вбачається, що поважні причини пропущення позовної давності відсутні, як і відсутні підстави переривання або зупинення перебігу позовної давності. Також, у провадженні Комінтернівського районного суду м. Харкова знаходиться на розгляді цивільна справа № 641/8410/19 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Баварія Моторс», третьої особи - ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів. Предметом спору у справі №641/8410/19 є самі ті грошові кошти, які є предметом спору у справі №619/861/20.
Позивачем ОСОБА_1 подано відповідь на відзив, відповідно до змісту якого, вона з січня 2016 року по вересень 2019 року хворіла на онкологічну хворобу. Про те, що ОСОБА_3 присвоїв належні їй грошові кошти для оплати автомобіля собі, вона дізналась у листопаді 2019 року після її звернення до суду з відповідним позовом до автосалону під час слухання справи, коли в неї наступила ремісія хвороби. На її звернення до автосалону стосовно юридичної долі отриманих від неї грошей, останній жодного разу їй відповіді не надав. Самі відповідачі зазначають, що ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому відповідачі не надають суду жодного доказу про початок перебігу позовної давності. Як і не надають доказів того, що їй було відомо про зарахування прийнятих від неї грошей в рахунок оплати автомобіля ОСОБА_3 . У відзиві на її позовну заяву відповідачі підтверджують невизнання ними її права власності на грошові кошти. Не спростовують належними та допустимими доказами належність грошових коштів будь-кому, окрім неї. Не підтверджують свої доводи жодним документом про походження таких грошових коштів, законність їх отримання ОСОБА_3 ввозу таких коштів на територію України. Крім того, відповідачі плутають предмети позовів у різних судових процесах, а саме те, що у Комінтернівському районному суді слухається справа про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів з ТОВ «Баварія моторс», а у Дергачівському районному суді предметом позову є захист не визнаного відповідачами її права власності на грошові кошти відповідно до заявок на внесення готівки до каси АТ «Мегабанк». Сторони у процесах різні, як і предмети позову. ОСОБА_3 не надає до суду жодного документа на підтвердження наявності у нього такої суми грошей, законності їх походження, а замість цього ОСОБА_2 повідомляє під присягою у Комінтернівському суді про те, що ОСОБА_3 завіз на територію України у обшивці мікроавтобуса 200 тисяч доларів США, однак, жодного доказу на законність походження таких коштів вони не надають. Вона надала до суду документи про законність походження належних їй грошових коштів, окрім того, про належність цих коштів саме їй свідчить і той факт, що банком перевірялась належність цих коштів саме їй, оскільки саме вона зазначена у заявках на внесення готівки як платник. Оскільки вона жодного правочину з ОСОБА_3 не укладала, право власності на належні їй грошові кошти будь-якій особі вона не передавала, тому і вимушена звернутися з цим позовом до суду. Грошові кошти є її власністю і цей факт не визнається відповідачами. Отже, наявний спір про право власності, який не визнається певними особами. Вона мала намір укласти договір на купівлю автомобіля, для чого підписала у автосалоні ТОВ «Баварія Моторс» два екземпляри контракту № 15-181/09 від 13.10.2015, оскільки з боку автосалону контракт підписано відразу не було, менеджер автосалону повідомив їй реквізити, на які вона може вносити грошові кошти, і вона внесла у касу банку належні їй грошові кошти в сумі 1786202,0 грн. У подальшому автомобіль вона не отримала, її екземпляр контракту їй повернено не було. На її усні звернення до автосалону повідомляли, що вона повинна звертатися до ОСОБА_2 ніби-то він обізнаний про ситуацію і все їй повідомить. ОСОБА_2 їй її екземпляр контракту не надав. Оскільки вона хворіла, у неї не було часу для прояснення ситуації з автосалоном стосовно долі сплачених нею грошей. Вона на той час довіряла, як автосалону, так і ОСОБА_2 . Вже у вересні 2019 року вона письмово двічі звернулась до автосалону з заявою про те що вона не отримала ні автомобіля, ні грошей. Звернення своє особисто завезла до автосалону ТОВ «Баварія Моторс». На її звернення автосалон їй відповіді не надав. Про те, що ОСОБА_3 просив зарахувати отримані від неї кошти у рахунок оплати за свій атомобіль вона дізналась з його заперечень на позовну заяву до автосалону про стягнення коштів. Відповідачі вважають ці кошти своїми. За таких умов і вимушена була звернутися до суду за визнанням свого права власності на внесені грошові кошти. ОСОБА_3 повідомив письмово автосалон, що він ніби-то уклав з нею договір доручення та надав їй спочатку особисто, у подальших свідченнях через ОСОБА_2 грошові кошти для їх внесення до каси банку. При цьому при наданні своїх свідчень у Комінтернівському суді м. Харкова по справі №641/8410/19 ОСОБА_3 зазначив, що грошові кошти їй не передавав. Жодного договору з ОСОБА_3 вона не укладала. Вона мала купити для себе автомобіль у автосалоні. На підтвердження свого майнового стану, наявності в неї грошових коштів в сумі 1786202,0 грн станом на 2015 рік та законності їх походження нею було надано до суду копії декларацій за 2014, 2015 роки, копію витягу з Державного реєстру прав власності та довідку про реєстрацію за нею автотранспортних засобів, а також копії заявок на внесення готівки до каси банку де платником зазначено її і контракт зазначено з нею.
ТОВ «Баварія Моторс» надало суду заперечення, відповідно до змісту яких вважають позовні вимоги ОСОБА_1 повністю необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Посилання позивача на ніби-то укладення між нею та ТОВ «Баварія Моторс» договору не відповідає дійсності. Будь-яких доказів на підтвердження цих обставин позивачем не надано. ТОВ «Баварія Моторс» також не має у наявності укладеного з позивачем договору купівлі-продажу транспортного засобу. ТОВ «Баварія Моторс» було укладено Контракт №15-181/09 від 13.10.2015 на купівлю автомобіля марки BMW, проте, не з ОСОБА_1 , а з іншою особою ОСОБА_3 . Відповідно до умов вищевказаного контракту продавець (ТОВ «Баварія Моторс») зобов`язується поставити та передати, а покупець ( ОСОБА_3 ) зобов`язується оплатити та прийняти 1 (один) новий легковий автомобіль марки BMW Х6 xDrive30d /F16. Вказаний автомобіль ОСОБА_3 отримав 12 січня 2016 року, що підтверджується актом приймання-передачі автомобілю №16-05 від 12.01.2019. Листом від 13.10.2015 ОСОБА_3 повідомив ТОВ «Баварія Моторс», що він доручив провести оплату за автомобіль по Контракту №15-181/09 від 13.10.2015 ОСОБА_1 . Протягом 4 років позивач не зверталась до ТОВ «Баварія Моторс» з будь-якими претензіями та вимогами щодо невиконання зобов`язань з боку ТОВ «Баварія Моторс», у тому числі не заявляла про неотримання автомобілю та про повернення коштів. Як стало відомо при розгляді Комінтернівським районним судом справи ОСОБА_1 понад 15 років проживала з ОСОБА_2 у цивільному шлюбі, а ОСОБА_3 , є двоюрідним братом її цивільного чоловіка ОСОБА_2 ОСОБА_2 при розгляді Комінтернівським районним судом справи №641/8410/19 під присягою свідка повідомив суду, що перебував з ОСОБА_1 у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з 2002 року по червень 2018 року, а також повідомив, що ОСОБА_1 , за попередньою домовленістю з ОСОБА_3 , вносила до каси банку гроші ОСОБА_3 за контрактом № 15-181/09. Крім того, на цей час ОСОБА_3 проживає в будинку, що належить позивачу. Рішенням Комінтернівського районного суду від 20.05.2020 по справі №641/8410/19 позов ОСОБА_1 до ТОВ «Баварія Моторс» про стягнення збитків залишено без задоволення, у тому числі, у зв`язку з тим, що позивач не надала жодних належних та допустимих доказів, на підтвердження того, що ТОВ «Баварія Моторс» з нею укладало контракт на придбання вказаного автомобілю. Відповідно до даних бухгалтерського обліку, що підтверджується бухгалтерською довідкою №1/11 від 20.11.2019 станом на 20.11.2019 у ТОВ «Баварія Моторс» відсутня заборгованість перед позивачем. Документів, які свідчать про зарахування грошових коштів на поточний рахунок від позивача ТОВ «Баварія Моторс» не має у наявності. Позивач також не має будь-яких документів, що свідчать про зарахування грошових коштів від неї на поточний рахунок ТОВ «Баварія Моторс». Під час розгляду справи №641/8410/19 позивач подала до суду клопотання про витребування доказів шляхом розкриття банківської таємниці відносно ТОВ «Баварія Моторс», а саме просила витребувати у АТ «МЕГАБАНК» внутрішньобанківські документи на підтвердження факту зарахування грошових коштів на рахунок ТОВ «Баварія Моторс» за заявами на переказ готівки. Проте, ухвалою від 13.01.2020 суд відмовив у задоволенні вищевказаного клопотання, оскільки до заяви про витребування доказів позивачем не надано доказів звернення позивача за отриманням такої інформації та відмови їй у наданні такої інформації. У зв`язку з оскарженням відмови АТ «МЕГАБАНК», ОСОБА_1 звернулася до суду з відповідним позовом. У провадженні Київського районного суду перебуває справа №953/2124/20 за позовом ОСОБА_1 до АТ «МЕГАБАНК» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Крім того, вважають, що у цій справи є підстави для застосування строку позовної давності. Позивач у позові зазначив, що кошти на користь ТОВ «Баварія Моторс» за автомобіль ним були сплачені у період з 15.10.2015 по 25.12.2015, а з позовною заявою про визнання права власності на грошові кошти до суду позивач звернувся лише 11.03.2020, тобто більше ніж через 4 роки. Позивач пропустив без поважних причин строк звернення до суду з позовом про стягнення грошових коштів, доказів на підтвердження поважності причин пропуску строків позовної давності до позовної заяви не додав. З аналізу наданих позивачем копій документів вбачається, що лікування та обстеження носили амбулаторний характер, що в свою чергу не створювало об`єктивної перешкоди для звернення до суду в межах позовної давності. З огляду на наведене, вважають, що перебування позивача на амбулаторному лікуванні не є достатнім доказом поважності причин пропуску строку позовної давності.
Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.
На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України 12.03.2020, судом направлено звернення до відповідного органу реєстрації щодо місця перебування та місця проживання відповідача.
Згідно ухвали суду від 31.03.2020 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 29.04.2020.
Підготовче засідання 29.04.2020 у зв`язку неявкою відповідачів відкладено на 19.05.2020 та за клопотанням відповідачів було відкладено на 11.06.2020.
Ухвалою суду від 11.06.2020 закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті цивільну справу на 01.07.2020, залучено ТОВ «Баварія моторс» до участі у справі, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів.
Представник відповідачів адвокат Жуковський Я.А. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, зазначекнеих вище.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні.
Представник ТОВ "Баварія Моторс" у судове засідання не з`явився, надавши до суду письмові пояснення та клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з встановленням карантину.
Частиною 1 статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами 25 цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ст. 13 ЦК України).
Частиною 1 ст. 210 ЦПК України передбачено, що суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку.
Так, суд зазначає, що провадження по справі відкрито згідно ухвали від 31.03.2020, постановою КМУ від 20 травня 2020 за № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» передбачено послаблення протиепідемічних заходів, дозволяється, зокрема, пасажирські перевезення автомобільним транспортом, перевезення пасажирів метрополітеном, перевезення пасажирів залізничним транспортом в усіх видах внутрішнього сполучення (приміському, міському, регіональному та дальньому).
Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Враховуючи вищевикладене та те, що суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами та розглянути справу у розумні строки, а також те, що представник третьої особи скористався своїм правом та надав до суду письмові пояснення, суд вважає можливим розглянути справу без представника ТОВ «Баварія Моторс» на підставі наявних у справі доказів.
Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.
13 жовтня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Баварія Моторс» (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) було укладено контракт №15-181/09, де згідно п. 11 продавець зобов`язується поставити та передати, а покупець зоблов`язується оплатити та прийняти один новий легковий автомобіль марки BMW Х6 хDrive30d/ НОМЕР_3 (а.с. 51-58).
Як вбачається з наданих копій заяв на переказ готівки № 091510001 від 15.10.2015 на суму 149200,00грн, № 092010005 від 20.10.2015 на суму 149700,00 грн, № 091010001 від 10.11.2015 на суму 149700,00 грн, № 091610001 від 16.11.2015 на суму 149700,00 грн, № 091710003 від 17.11.2015 на суму 149700,00 грн, № 091810010 від 18.11.2019 на суму 149700,00 грн, № 091910014 від 19.11.2015 на суму 149700,00 грн, № 092610004 від 26.11.2015 на суму 148702,00 грн, № 093010005 від 30.11.2015 на суму 141000,00 грн, № 091110001 від 11.12.2015 на суму 149700,00 грн, № 442410004 від 24.12.2015 на суму 149700,00 грн, № 442510002 від 25.12.2015 на суму 149700,00 грн, а всього на суму 1787202,00 грн ОСОБА_1 до каси № 19 АТ «Мегабанк» як оплата за автомобіль для ТОВ «Баварія Моторс» згідно контракту №15-181/09 від 13.10.2015 (а.с. 61-72).
12 січня 2016 року відповідно до акту №16-05 прийому передачі автомобіль марки BMW Х6 хDrive30d/ НОМЕР_3 переданий ТОВ «Баварія Моторс» ОСОБА_3 (а.с. 59).
Як на підставу позовних вимог позивач посилається на ст. 392 ЦК України, зазначаючи, що внесені нею зазначені вище грошові кошти належать їй особисто, є її власністю та в даний час цей факт не визнається відповідачами, у зв`язку з чим, її права підлягають захисту на підставі даної статті.
Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника.
За правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.
Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред`явлення позову).
Отже, ураховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст. 392 ЦК України.
Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-688цс15 і відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд враховує дані висновки.
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Водночас, як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16). Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Крім того, слід зазначити, що визначення способу захисту, а саме визначення позовних вимог, обґрунтування позову певними правовими нормами, як і посилання на фактичні обставини справи та визначення предмету спору, процесуальним законом покладено саме на позивача, у зв`язку з чим у відповідача у справі виникають певні правомірні очікування, оскільки реалізація його прав на захист проти позову перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з правовими вимогами та підставами, викладеними саме позивачем.
Виходячи з аксіоми цивільного судочинства jura novit curia - "суд знає закон", при розгляді справи суд дійсно повинен надати правильну правову кваліфікацію відносинам сторін, яка проте не може бути застосована судом для вирішення спору по суті за відсутності відповідних позовних вимог позивача у справі, оскільки інший підхід суду порушив би принцип диспозитивності судового процесу та правомірні очікування як позивача (який звертається саме з певним чином обґрунтованою в правовому аспекті вимогою) так і відповідача (який заперечуючи проти позову наводить доводи саме щодо тих підстав та обґрунтувань, які наводяться позивачем у справі).
Згідно зі статтею 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.
Відповідно до положень частини першої статті 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними.
Річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною (частина друга статті 184 ЦК України).
Суд зазначає, що відсутні підстави для визнання права власності на грошові кошти, у спосіб, передбачений ст. 392 ЦК України, оскільки призначенням такого позову є визнання права власності лише на те майно, яке було у власності особи, але її право оспорюється або не визнається іншою особою, (що неможливо у разі вибуття з володіння власника речей, визначених за родовими ознаками), а гроші не являються індивідуально визначеною річчю та, крім того, позивач повинен довести факт втрати документу, який засвідчує його право власності.
У такому випадку інтереси власника можуть захищатися іншими способами, зокрема шляхом визнання угоди недійсною (встановлення нікчемності) з застосуванням відповідних наслідків, а таких вимог позивач не заявляла.
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки у позові відмовляється поністю, сплачений судовий збір залишається за рахунок позивача.
Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.
Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424, цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.
Керуючись ст.ст. 7, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд
У позові ОСОБА_1 відмовити повністю.
Апеляційна скарга на рішення суду подається Харківському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до п.п.15.5 п.15 Перехідних положень ЦПК України через Дергачівський районний суд Харківської області.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України строк, визначений, в т.ч. ст. 354 цього Кодексу, продовжено на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.
Повне найменування (ім`я) сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;
ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;
ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 .
Повний текст рішення суду складено 08.07.2020.
Суддя І. М. Нечипоренко