КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/5394/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня2020 року місто Київ

справа №755/17225/17

Київський апеляційний судв складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 грудня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Чех Н.А., повний текст рішення складено 27 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення додатково строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просила визначити їй додатковий строк для подання до П'ятої київської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за законом, яка залишилась після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю два місяці з моменту вступу рішення суду в законну силу.

В обґрунтування вимог посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , який є її рідним братом та який постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказувала, що після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на все належне йому майно, в тому числі на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Зазначала, що маючи намір прийняти спадщину, як спадкоємець другої черги, вона 02 листопада 2016 року звернулася до П`ятої київської державної нотаріальної контори, проте листом П`ята київська державна нотаріальна контора від 02 листопада 2016 року №3204 відмовила їй у прийнятті заяви, у зв`язку з пропуском встановленого законодавством шестимісячного строку.

Посилалася на те, що вказаний строк для прийняття спадщини був нею пропущений з поважних причин, оскільки будучи на похороні ОСОБА_4 10 лютого 2016 року її ввели в оману та сказали, що є заповіт її брата на ім`я ОСОБА_3 , яка є донькою дружини ОСОБА_4 - ОСОБА_5 .

Вказувала, що після похорону брата вона дуже хворіла і не мала можливості звернутися до нотаріальної контори, щоб з`ясувати чи є заповіт та подати у відсутності заповіту заяву для прийняття спадщини.

Зазначала, що в 2015 році вона перенесла операцію на лівій руці, була госпіталізована з 31 березня 2015 року по 14 квітня 2015 року, а у період з 01 березня 2016 року по 01 листопада 2016 року вона хворіла, у зв'язку з чим проходила обстеження та курси амбулаторного лікування у травматолога, кардіолога, гастроентеролога, ревматолога, невролога, окуліста, дерматолога і пульмонолога.

Посилалась на те, що вона проживає у місті Вінниця, а в місто Київ приїжджає тільки в супроводі з кимось із своїх близьких.

Зазначала, що її пересування утруднялось також у зв'язку з болями в руках, ногах хребті, спричинені остеохондрозом та утворенням гриж. Крім того, в указаний період її турбували болі в області серця, підвищення тиску, остеохондроз, виникали проблеми по гастроентерології.

Вказувала, що 09 грудня 2016 року була проведена операція на правій руці.

Посилалась на те, що внаслідок постійних хвороб, проходження постійних обстежень та курсів лікування їй протипоказані навантаження, хвилювання та тривалі поїздки і дані обставини стали причиною пропуску строку на звернення за прийняттям спадщини.

Зазначала, що про те, що заповіту не існує вона дізналася у жовтні 2016 року, коли до неї звернулася ОСОБА_6 з проханням підтвердити, що остання постійно проживала з ОСОБА_4 у його квартирі та доглядала за ним.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 18 грудня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріально права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог посилався на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення керувався лише виписками з історії хвороби позивача №3952, №12896 та випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, виданої КНП «ЦПМСД №3 м. ВІННИЦІ» 23 листопада 2016 року, однак крім вказаних медичних документів у оскаржуваному рішенні нічого не згадується про інші докази, якими є медичні документи, наявні в матеріалах справи, що мають суттєве значення при вирішенні питання поважності причин пропуску ОСОБА_1 строку у шість місяців для подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місце знаходженням майна померлого, а саме: консультативні висновки спеціалістів від 16 лютого 2016 року, від 26 лютого 2016 року, від 15 березня 2016 року, від 16 березня 2016 року, від 30 березня 2016 року, від 31 березня 2016 року, від 14 квітня 2016 року, від 19 квітня 2016 року.

Зазначав, що суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_1 23 листопада 2016 року зверталась до Центральної первинної медико-санітарної допомоги №3 міста Вінниці; з 08 грудня 2016 року до 13 грудня 2016 року перебувала на стаціонарному лікуванні в Вінницькій психоневрологічній лікарні; 20 квітня 2011 року зверталась до Кардіологічного відділення №1; 21 грудня 2011 року перебувала на диспансерному лікуванні в Міській клінічній лікарні №1 міста Вінниці; з 15 березня 2012 року до 28 березня 2012 року перебувала на стаціонарному лікуванні в Міській клінічній лікарні №1 міста Вінниці; з 14 квітня 2013 року по 26 квітня 2012 року перебувала на стаціонарному лікуванні в Міській клінічній лікарні №1 міста Вінниці; з 05 лютого 2014 року по 17 лютого 2014 року перебувала на стаціонарному лікуванні в ВОПНЛ імені О.І.Ющенка; 17 квітня 2014 року зверталась до Міської клінічної лікарні №1 міста Вінниці; з 17 квітня 2014 року до 01 травня 2014 року перебувала на стаціонарному лікуванні в Міській клінічній лікарні №1 міста Вінниці; 20 березня 2015 року зверталась до Вінницької обласної клінічної лікарні ім. М.І.Пирогова, з 31 березня 2015 року по 14 квітня 2015 року перебувала на стаціонарному лікуванні в ВОПНЛ імені О.І.Ющенка; 17 травня 2015 року зверталась до Міської клінічної лікарні №1 міста Вінниці; 20 травня 2015 року зверталась до КЗ «ВРЦСП»; 07 серпня 2015 року зверталась до Міської клінічної лікарні №1 міста Вінниці; 01 грудня 2015 року зверталась до Міської клінічної лікарні №1 міста Вінниці.

Вказував на те, що ОСОБА_1 має хворобливий стан здоров`я, який ще більше погіршився після смерті її рідного брата ОСОБА_4 , а як наслідок наявні у ОСОБА_1 хронічні захворювання - загострилися.

Зауважував, що суд першої інстанції не взяв до уваги покази свідків: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Посилався на те, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення посилався на постанову Верховного Суду від 22 травня 2019 року по справі №755/17461/16, проте, вважає посилання на вказану постанову помилковим та таким, що не може бути покладене в основу оскаржуваного рішення.

Зазначав, що ОСОБА_1 проживає в місті Вінниця, що значно віддалено від місця проживання померлого ОСОБА_4 , що також в свою чергу стало однією з причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем знаходження майна померлого.

Вказував, що в матеріалах спадкової справи відсутні будь-які відомості, що ОСОБА_3 повідомляла нотаріусу, що окрім неї існують спадкоємці, яким потрібно повідомити про відкриття даної спадкової справи. Це свідчить про те, що ОСОБА_3 умисно не повідомляла нотаріусу про існування спадкоємця ОСОБА_1 , з метою пропущення останньою строку в шість місяців для подання заяви про прийняття спадщини.

Зазначав, що також, матеріали спадкової справи від 22 квітня 2016 року №291/2016 не містять доказів того, що нотаріус самостійно за власною ініціативою здійснював повідомлення позивача, шляхом розміщення оголошення про існування вищевказаної спадкової справи в газеті або за допомогою іншого засобу.

Посилався на те, що внаслідок вищевикладених обставин ОСОБА_1 не могла фізично дізнатися про існування відкритої спадкової справи від 22 квітня 2016 року №291/2016 відносно майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , раніше ніж до телефонного дзвінка ОСОБА_3 , який відбувся у жовтні 2016 року.

Від відповідача ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, просида апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач та її представник апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з вищевказаних підстав.

Відповідач у судове засідання апеляційного суду не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, про причини неявки суд не повідомила.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у її відсутність відповідно до положень ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та її представника, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності поважних причин, які б підтверджували неможливість в передбачений законом строк звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті брата.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , який за життя заповіту не склав.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . Інша 1/2 частина зазначеної квартири відповідно до свідоцтва про право власності на житло належить ОСОБА_3 , в якій остання зареєстрована з 06 лютого 1997 року, що підтверджується довідкою КП «Центр комунального сервісу» за формою Ф-3 від 19 березня 2016 року.

З довідки КП «Центр комунального сервісу» від 19 березня 2016 року №158 вбачається, що померлий ОСОБА_4 був зареєстрований з 06 лютого 1997 року та проживав до дня смерті за адресою: АДРЕСА_1 , знятий з обліку 01 березня 2016 року.

Відповідач ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_5 , яка перебувала в шлюбі з ОСОБА_4 та яка померла в 2002 році.

Із копії свідоцтва про народження ОСОБА_1 , копії витягів із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища та Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, відповідно до ст.126, 133, 135 СК України вбачається, що позивач ОСОБА_1 , яка у зв`язку з реєстрацією шлюбу змінила прізвище з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 , та померлий ОСОБА_4 , являються рідними братом та сестрою, оскільки мають спільну матір

ОСОБА_12 з померлим за однією адресою не проживала.

З копії спадкової справи №291/2016 до майна померлого ОСОБА_4 вбачається, що 22 квітня 2016 року ОСОБА_3 звернулася до П`ятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після після померлого ОСОБА_4

Листом П`ятої київської державної нотаріальної контори від 04 серпня 2016 року вих.№2814 ОСОБА_3 повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом у зв`язку з не наданням останньою документів про встановлення родинних та інших відносин із спадкодавцем.

02 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернулася до П`ятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом.

Листом П`ятої київської державної нотаріальної контори від 02 листопада 2016 року №3204/02-16 повідомлено позивача про неможливість видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом у зв`язку із пропуском строку на прийняття спадщини.

З матеріалів справи та пояснень позивача, даних нею в суді апеляційної інстанції вбачається, що ОСОБА_1 , звертаючись в листопаді 2017 року до суду з вказаним позовом, обґрунтовувала поважність причин пропуску строку тим, що вона у період з 01 березня 2016 року по 01 листопада 2016 року хворіла, у зв`язку з чим проходила обстеження та курси амбулаторного лікування у травматолога, кардіолога, гастроентеролога, ревматолога, невролога, окуліста, дерматолога і пульмонолога. Зазначала, що її пересування утруднялось також у зв`язку з болями в руках, ногах хребті, спричинені остеохондрозом та утворенням гриж, у указаний період її турбували болі в області серця, підвищення тиску, остеохондроз, виникали проблеми по гастроентерології. Також вказувала на те, що вона проживає у місті Вінниця, а в місто Київ приїжджає тільки в супроводі з кимось із своїх близьких. Зазначала, що, будучи на похороні ОСОБА_4 10 лютого 2016 року її ввели в оману та сказали, що є заповіт її брата на ім`я ОСОБА_3 , яка є донькою дружини ОСОБА_4 - ОСОБА_5 .

За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Частина 3 ст.1272 ЦК України визначає, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно роз`яснень, які викладені уп.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними при цьому слід визнавати такі причини, які з огляду на моральні норми суспільства виправдовують поведінку спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі №6-1320цс17, а також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі №766/14595/16 (провадження №61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі №487/2375/18 (провадження №61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі №450/1383/18 (провадження №61-21447св19), від 26 лютого 2020 року у справі №286/27/18 (провадження №61-39817св18).

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач на підтвердження своїх вимог посилалась на:

копії консультативних висновків спеціалістів: від 17 квітня 2014 року, від 16 лютого 2016 року, від 26 лютого 2016 року, від 15 березня 2016 року, від 16 березня 2016 року, від 30 березня 2016 року, від 31 березня 2016 року, від 14 квітня 2016 року, від 19 квітня 2016 року, від 20 травня 2016 року, від 05 серпня 2016 року; від 07 серпня 2016 року;

копії виписок з історії хвороби: від 28 квітня 2011 року №3593, від 28 березня 2012 року №2660, від 26 квітня 2013 року №4138, від 17 лютого 2014 року №1386, від 01 травня 2014 року №3991, від 17 травня 2015 року, від 13 грудня 2016 року №12986;

копію виписки з медичної карти амбулаторного хворого від 23 листопада 2016 року;

копію довідки від 21 листопада 2011 року №383;

копію виписки - епікриз з історії хвороби від 17 лютого 2014 року №1386;

копію протоколу обстеження шийного відділу хребта №1410 від 04 лютого 2014 року.

У виписці із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 від 23 листопада 2016 року, яка видана Комунальним закладом «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» зазначається, що пацієнтка хворіє протягом багатьох років, стоїть на диспансерному обліку у кардіолога, травматолога, невролога, окуліста, ендокринолога. Регулярно лікується і наглядається вузькими спеціалістами, амбулаторно, періодично - стаціонарно. За період з 01 березня 2016 року по 01 листопада 2016 року хвора проходила обстеження і курси амбулаторного лікування у травматолога, гастроентеролога, ревматолога, невролога, окуліста, дерматолога, кардіолога, пульмонолога. До даної виписки долучені копії консультативних висновків з рекомендаціями і назначеннями лікарів, копії виписок з історії хвороби за періоди 2011-2016 років (т.1 а.с.16-38).

З консультативних висновків від 16 лютого 2016 року, від 26 лютого 2016 року, від 15 березня 2016 року, від 16 березня 2016 року, від 30 березня 2016 року, від 31 березня 2016 року, від 14 квітня 2016 року, від 19 квітня 2016 року, від 20 травня 2016 року, від 05 серпня 2016 року; від 07 серпня 2016 року вбачається, що позивач проходила обстеження у дерматолога, окуліста, травматолога, невролога, кардіолога, пульмонолога, гастроентеролога, ревматолога, ендокринолога, позивачу були надані рекомендації по лікуванню.

Разом з тим, знаданих медичних документів не встановлено підтверджень того, що позивач протягом шести місяців - з датисмерті ОСОБА_4 01 лютого 2016 року по 01серпня 2016 року мала хворобу та стан здоров'я, які бне могли їй дозволити прибути до нотаріальної контори для подачі заяви про прийняття спадщини померлого брата.

При цьому, наявність у позивача ряду захворюваньта звернення до лікарів, самі по собі, без встановлення лікарями обмежень в русіпротягом шести місяців, не можуть бути визнані судом такими обставинами, що свідчать про наявність поважних причин не звернення до нотаріуса.

Крім того, ОСОБА_1 не доведено наявність причин, які б перешкоджали їй направити заяву про прийняття спадщини поштою, що передбачено у главі 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5.

Не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог і доводи позивача про те, що будучи на похороні ОСОБА_4 10 лютого 2016 року її ввели в оману та сказали, що є заповіт її брата на ім`я ОСОБА_3 , яка є донькою дружини ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , оскільки вказані посилання не підтверджені належними та допустимими доказами.

Крім того, позивач могла і при наявності заповіту звернутися з відповідною заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті брата.

Проживання позивача у місті Вінниці не є об`єктивнимита непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки ОСОБА_1 мала право подати заяву про прийняття спадщини до будь-якого нотаріуса.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення керувався лише виписками з історії хвороби позивача №3952, №12896 та випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, виданої КНП «ЦПМСД №3 м. ВІННИЦІ» 23 листопада 2016 року, однак крім вказаних медичних документів у оскаржуваному рішенні нічого не згадується про інші докази, якими є медичні документи, наявні в матеріалах справи не заслуговують на увагу, оскільки строк для прийняття спадщини розпочався 01 лютого 2016 року та закінчився 01 серпня 2016 року, а відповідно до наданих позивачем копій медичних документів виписок з історії хвороби: від 28 квітня 2011 року №3593, від 28 березня 2012 року №2660, від 26 квітня 2013 року №4138, від 17 лютого 2014 року №1386, від 01 травня 2014 року №3991, від 17 травня 2015 року; копії довідки від 21 листопада 2011 року №383; копії виписки - епікриз з історії хвороби від 17 лютого 2014 року №1386; копії протоколу обстеження шийного відділу хребта №1410 від 04 лютого 2014 року, останні датовані до дати смерті ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), а копія виписки з історії хвороби від 13 грудня 2016 року №12986 та копія виписки з медичної карти амбулаторного хворого від 23 листопада 2016 року підтверджують звернення позивача до медичного закладу після подання позивачем заяви про прийняття спадщини (02 листопада 2016 року). Отже, вказані медичні документи не свідчать про поважність пропуску позивачем строку звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги покази свідків: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , колегія суддів відхиляє, оскільки покази свідків не можуть підтвердити наявність об'єктивних, непереборних та істотних труднощів для подання заяви про прийняття спадщини.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком судупершої інстанціїпро те, що зазначені позивачем обставини для надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини не є об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкоджали їй у встановлений законом строк звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у порядку, визначеному статтею 1272 ЦК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені ст.376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо підстав для відмови у задоволенні позовних вимог є законними і обґрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Крім того, відповідач ОСОБА_3 у відзиві на апеляційну скаргу просила стягнути з позивача на її користь витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн.

Згідно з ч.ч.2-4 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Статтею 29 Закону України «Про адвокатуру» визначено, що дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. Договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов'язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об'єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язаний (зобов'язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов'язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.

Згідно з ст.30 вказаного Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження витрат на правову допомогу відповідачем була надана квитанція №48169199 від 03 березня 2020 року на суму 3000 грн.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували обсяг наданих послуг і виконаних робіт адвокатом, із зазначенням часу їх виконання та вартість робіт, що сплачена позивачем, детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, а відтак відсутні правові підстави для відшкодування витрат за надання правової допомоги ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 червня 2020 року.

Головуючий:

Судді: