Провадження №2/760/2304/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Кушнір С.І.

за участю секретаря - Каліш С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оргфітнес» про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із зазначеним позовом до ТОВ «Оргфітнес» про відшкодування моральної шкоди, в якому, з урахуванням позовної заяви в новій редакції поданої до суду 05.03.2019 р. на виконання вимог ухвали суду від 19.11.2018 р. про залишення позовної заяви без руху, просить:

стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оргфітнес» на його користь моральну шкоду в розмірі 25974,00 грн. та судовий збір в сумі 704,80 грн.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до ТОВ «Оргфітнес» про відшкодування моральної шкоди, позивач ОСОБА_1 посилається на наступне.

Так, 05.05.2015 р. позивача було зараховано в штат ТОВ «Оргфітнес» на посаду юриста. Жодних нарікань або дисциплінарних стягнень, передбачених трудовим законодавством, за період його роботи в штаті відповідача до нього не застосовувалось.

Як вказує позивач, 16.07.2015 р. через приймальню (канцелярію) відповідача, на ім`я директора ТОВ «Оргфітнес» ним було подано заяву про звільнення з посади юриста за власним бажанням з 24 липня 2015 р., у зв`язку з необхідністю догляду за батьком - інвалідом І групи.

Наступного дня, позивач повторно направив на адресу ТОВ «Оргфітнес» заяву про звільнення з доданими доказами інвалідності батька, яка була отримана відповідачем 23 липня 2015 р.

Разом з тим, в день звільнення, а саме 24 липня 2015 р., відповідач, на усне звернення позивача, не видав йому належним чином оформлену трудову книжку та не здійснив передбачений законодавством остаточний розрахунок при звільненні.

Позивач посилається на те, що 28 липня 2015 р. позивачем на адресу ТОВ «Оргфітнес» додатково було направлено листа щодо негайного припинення порушення трудових прав, видачі позивачу трудової книжки та здійснення остаточного розрахунку, у зв`язку зі звільненням. Проте, відповідач фактично проігнорував законні вимоги позивача.

На чергове письмове звернення до відповідача щодо видачі трудової книжки шляхом направлення її на адресу позивача засобами поштового зв`язку, ТОВ «Оргфітнес» 25.01.2017 р. було надіслано позивачу трудову книжку з записом про звільнення з 28.09.2015 р. на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (прогул).

Вважаючи такі дії відповідача незаконними, позивачем було подано до суду відповідну позовну заяву про зміну формулювання причин звільнення з роботи та дати звільнення.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13 серпня 2018 р., позов задоволено та змінено причину звільнення позивача з ТОВ «Оргфітнес», а саме: «…звільнений за власним бажанням, у зв`язку з необхідністю догляду за інвалідом І групи згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України».

Рішенням суду також встановлено фактичну дату звільнення позивача зі штату відповідача - 24 липня 2015 р.

Проте, як зазначає позивач, ТОВ «Оргфітнес» в порушення вимог чинного трудового законодавства, повернув позивачу трудову книжку не у день звільнення, коли він фактично був присутній на робочому місці у відповідача, а надіслав засобами поштового зв`язку лише 25.01.2017 р., та яку позивач фактично отримав 28.01.2017 р.

Такі дії відповідача позивач вважає незаконними, що, в свою чергу, завдало моральної шкоди.

Так, неправомірними діями відповідача йому була завдана моральна шкода, яка полягає в порушенні його життєвих планів, психологічних переживаннях у зв`язку з неможливістю офіційного працевлаштування.

Позивач посилається на те, що внаслідок порушення його трудових прав відповідачем, що полягало в тривалій невидачі йому трудової книжки у зв`язку зі звільненням, тобто з 24.07.2015 р. (день звільнення) по 28.01.2017 р. (день фактичного отримання позивачем трудової книжки), він був вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя шляхом пошуку різних підробітків, оскільки фактично був позбавлений можливості офіційно працевлаштуватись, що, в свою чергу, завдавало моральних страждань.

Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінив в сумі 25974,00 грн. Зазначену суму моральної шкоди позивач обчислив виходячи з розміру сум щомісячної мінімальної заробітної плати, яку б він міг отримувати, офіційно працевлаштувавшись.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 14.11.2018 р. зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І.

Ухвалою суду від 11.03.2019 р., відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оргфітнес» про відшкодування моральної шкоди.

Визначено відповідачу строк на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України, - 15 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Позивачу роз`яснено право подати до суду відповідь на відзив у порядку, передбаченому ст. 179 ЦПК України, протягом 15 днів з дня отримання відзиву відповідача на позов.

26.04.2019 р. до суду від представника відповідача ТОВ «ОРГФІТНЕС» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. У поданому відзиві представник відповідача вказує на те, що позивачем не надано належних доказів, що підтверджують факт порушення ТОВ «ОРГФІТНЕС» його права щодо невидачі трудової книжки у зв`язку зі звільненням. При цьому, питання відсутності в діях відповідача такої вини вже було предметом розгляду в судовому порядку.

Позивачем відповіді на відзив до суду подано не було.

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 з 05.05.2915 р. був прийнятий на посаду юриста в Товариство з обмеженою відповідальністю «ОРГФІТНЕС».

16 липня 2015 р. ОСОБА_1 подав через канцелярію Товариства заяву про звільнення з займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України у зв`язку з необхідністю догляду за батьком - інвалідом І групи з 24 липня 2015 р.

Аналогічна заява із доданими до неї копіями Акту огляду МСЕК №072235 щодо інвалідності ОСОБА_2 (батька позивача) та пенсійного його посвідчення була направлена відповідачу поштою та вручена уповноваженій особі 23 липня 2015 р.

Судом встановлено, що позивач був звільнений з посади 28 вересня 2015 р. на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул.

Звертаючись до суду з позовом до ТОВ «ОРГФІТНЕС» про відшкодування моральної шкоди, позивач ОСОБА_1 посилається на те, що ТОВ «Оргфітнес» в порушення вимог чинного трудового законодавства, повернув позивачу трудову книжку не у день звільнення, коли він фактично був присутній на робочому місці у відповідача, а надіслав засобами поштового зв`язку лише 25.01.2017 р., та яку позивач фактично отримав 28.01.2017 р.

Такі дії відповідача позивач вважає незаконними, що, в свою чергу, завдало моральної шкоди.

Так, неправомірними діями відповідача йому була завдана моральна шкода, яка полягає в порушенні його життєвих планів, психологічних переживаннях у зв`язку з неможливістю офіційного працевлаштування.

Позивач посилається на те, що внаслідок порушення його трудових прав відповідачем, що полягало в тривалій невидачі йому трудової книжки у зв`язку зі звільненням, тобто з 24.07.2015 р. (день звільнення) по 28.01.2017 р. (день фактичного отримання позивачем трудової книжки), він був вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя шляхом пошуку різних підробітків, оскільки фактично був позбавлений можливості офіційно працевлаштуватись, що, в свою чергу, завдавало моральних страждань.

Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінив в сумі 25974,00 грн. Зазначену суму моральної шкоди позивач обчислив виходячи з розміру сум щомісячної мінімальної заробітної плати, яку б він міг отримувати, офіційно працевлаштувавшись.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього кодексу.

Згідно ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів.

Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 № 301 трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку.

Згідно із пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

У відповідності до вимог пунктів 4.1, п. 4.2 Інструкції, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Приписами ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

З позовної заяви та відзиву на позов судом встановлено, що учасники справи визнають, що позивач ОСОБА_1 працював у ТОВ «ОРГФІТНЕС» з 05 травня 2015 р. на посаді юриста та був звільнений з роботи за прогул на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, 28 вересня 2015 р. Також, 28.09.2015 р. позивачу перераховано кошти по розрахунку на його банківську картку, а отже ці обставини доказуванню не підлягають.

Встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13 серпня 2018 р., позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОРГФІТНЕС» про зміну формулювання причин звільнення, - задоволено.

Змінено формулювання причин звільнення ОСОБА_1 з роботи в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ОРГФІТНЕС» на «Звільнений за власним бажанням у зв`язку з необхідністю догляду за інвалідом І групи згідно з ч. 1 ст. 38 КЗпП України», зазначивши при цьому дату звільнення «24 липня 2015 року».

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя (ст. 237-1 КЗпП України).

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

За змістом даної норми закону підставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Ч. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 03 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 15 квітня 2016 р., у позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОРГФІТНЕС» про видачу належним чином оформленої трудової книжки та стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, - відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15.06.2016 р., рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 15 квітня 2016 р., - залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 19 жовтня 2016 р., рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 15 квітня 2016 р. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 15 червня 2016 р., - залишено без змін.

Згідно ч. 4 ст. 84 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 15 квітня 2016 р. встановлено, що трудову книжку позивач не отримував не з вини власника, не з`являвся за отриманням трудової книжки і не надавав згоди на пересилання йому трудової книжки, був повідомлений про необхідність отримання трудової книжки власником в передбаченому законодавством порядку. Також, судом встановлено, що спору з приводу повернення трудової книжки немає, оскільки власник готовий у будь-який час видати позивачу трудову книжку у передбаченому законодавством порядку. За таких обставин, суд вважав позов безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, вказавши, що з матеріалів справи вбачається, що відсутня вина відповідача в не отриманні ОСОБА_1 трудової книжки.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив, що суди першої та апеляційної інстанції дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки вина ТОВ «ОРГФІТНЕС» в неотриманні ОСОБА_1 трудової книжки відсутня. Крім того, відповідач готовий добровільно видати трудову книжку позивачу.

При цьому, ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21 травня 2019 р., у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 15.04.2016 р. за нововиявленими обставинами по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОРГФІТНЕС» про видачу належним чином оформленої трудової книжки та стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, - відмовлено.

Таким чином, судом встановлено відсутність факту порушення відповідачем прав позивача щодо невидачі трудової книжки у зв`язку зі звільненням. При цьому, питання відсутності в діях відповідача такої вини було предметом розгляду в судовому порядку.

Враховуючи вищевикладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про безпідставність позовним вимог ОСОБА_1 , оскільки позивачем не доведено порушення його прав відповідачем щодо факту тривалої невидачу трудової книжки у зв`язку зі звільненням, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 23 ЦК України, ст.ст. 47, 48, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 76-81, 89, 247, 258, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оргфітнес» про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С.І. Кушнір