Справа № 158/2483/19 Головуючий у 1 інстанції: Корецька В. В.
Провадження № 22-ц/802/61/20 Категорія: 70 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 25 жовтня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, посилаючись на те, що вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який 04.02.2009 було розірвано. У шлюбі в них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідач на підставі рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 01.11.2010 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, сплачує на користь позивача аліменти в розмірі по 350 гривень щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття.

Позивач зазначає, що коштів, які сплачує відповідач, не вистачає для утримання дітей, тому у зв`язку із підвищенням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, просила присудити з відповідача кошти на утримання (аліменти) у розмірі 3000 грн на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 25.10.2019 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій покликаючись на порушення судом норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи, просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач рішення суду не оскаржував, відзиву на апеляційну скаргу не подав, тому апеляційний суд розглядає апеляційну скаргу в межах її доводів.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справ.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 13.01.2020, тобто, дата складення повного судового рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з такого.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 04.02.2009.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с.4-5).

Згідно з рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 01.11.2010 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі у розмірі по 350 грн. на кожну дитину щомісячно (а.с.10-11).

Звернувшись до суду з вимогою про збільшення розміру аліментів, позивач послалась на положення ст. 182 СК України, відповідно до якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому вважає, що розмір аліментів, який раніше визначений рішенням суду, на даний час не відповідає вимогам закону та недостатній для утримання дітей.

Статтями 180, 181 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, законодавцем чітко встановлено підстави для зміни розміру аліментів.

Доводи позивача зводяться до того, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року був збільшений мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України) та збільшений сам розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Проте, нормами Сімейного кодексу України не передбачена можливість зміни розміру аліментів у зв`язку зі змінами в законодавстві та перегляду судом визначеного рішенням суду розміру аліментів, про що роз`яснено у п. 17 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року.

Згідно з ч.3 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, на ОСОБА_1 , як на позивача, покладається обов`язок доказування і в частині визначення розміру аліментів, що підлягають стягненню з урахуванням приписів статтей 141, 180, 182, 192 СК України. Позивач не надала доказів на підтвердження зміни матеріального або сімейного стану сторін, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них, які можуть слугувати підставою для збільшення розміру аліментів.

Відомості про доходи відповідача у матеріалах справи відсутні.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції обргунтовано відмовив у задоволенні позову.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу позивача, що Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Отже, якщо на підставі рішення суду стягуються аліменти у меншому розмірі, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, питання стягнення аліментів не менше гарантованого Сімейним кодексом розміру належить до компетенції державного виконавця.

Доводи апеляційної скарги зводяться до суб`єктивного тлумачення позивачем обставин справи та норм закону, яким суд першої інстанції надав правильну правову оцінку.

За таких обставин суд апеляційної ї інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції, який, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для її вирішення, ухвалив судове рішення із правильним застосуванням норм матеріального і без порушення процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись статями 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 25 жовтня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: