Дата документу 13.07.2020 Справа № 335/8504/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 335/8504/19 Головуючий у 1 інстанції: Воробйов А.В.
№ 22-ц/807/1730/20 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Полякова О.З.

Кухаря С.В.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України в особі адвоката Мідяного Єгора Олександровича на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України про скасування наказів про винесення доган щодо порушення законодавства про звернення громадян та щодо не здійснення контролю за організацією ведення діловодства,

ВСТАНОВИВ

В серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України про скасування наказів про винесення доган щодо порушення законодавства про звернення громадян та щодо не здійснення контролю за організацією ведення діловодства.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 27.05.2019 року директором ДніпроНДІСЕ було видано наказ про винесення догани згідно якого, за результатами проведення перевірки встановлено, що у журналі вхідної кореспонденції за вх. №14-06/02СА від 20.02.2019 року зареєстровано надходження заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які звернулися до Запорізького відділення з проханням за рішенням суду провести повторну судову експертизу у зв`язку з тим, що попередній висновок не відповідає нормам ДБН. Відповіді заявникам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у встановлений ст.20 Закону України «Про звернення громадян» строк, не надано. Лише відправлено лист до головуючого судді Запорізького апеляційного суду про звернення заявників до Запорізького відділення ДніпроНДІСЕ. Завідувачем Запорізького відділення Любченко В.І. не належним чином здійснюється контроль за організацією роботи відділення, що не відповідає п.2.1.1 та п.2.1.10 посадової інструкції завідувача Запорізького відділення ДніпроНДІСЕ, затвердженої наказом №31 від 16.05.2016 року «Про затвердження посадових інструкцій».

29.05.2019 року директором ДніпроНДІСЕ було видано наказ про винесення догани, згідно якого під час проведення перевірки Запорізького відділення ДніпроНДІСЕ за період з 01.10.2018 року по 01.04.2019 року, яка відбулася 04.04.2019 року згідно наказу №11 від 07.03.2019 року, комісією встановлені недоліки щодо ведення діловодства, а саме: у журналі вхідних документів не завжди вказується дата, номер одержаного документа та відмітки про виконання документа (дата відправлення), що передбачено формою журналу реєстрації вхідних документів, наведених у додатку 12 до «Інструкції з діловодства у науково-дослідних установах судових експертиз Міністерства юстиції України» затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 13.02.2018 року №341/5; журнал реєстрації пропозицій, заяв та скарг громадян ведеться не відповідно до «Інструкції з діловодства за зверненням громадян в органах державної влади і місцевого самоврядування, об`єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, в засобах масової інформації», затвердженої постановою КМУ від 14.04.1997 року №348 (зі змінами). Також у Запорізькому відділені є в наявності передбачений номенклатурою справ журнал видачі архівних справ у тимчасове користування, при цьому записи щодо видачи архівних справ співробітникам відділення в ньому відсутні.

Відповідно до доповідної записки від 06.05.2019 року архіваріуса ДніпроНДІСЕ ОСОБА_4 під час вилучення нею документів Запорізького відділення, які підлягають знищенню, документи знаходились в неналежному та непідготовленому стані, відсутні наглядові провадження №62-12, 114-13. Відповідно до п.п.3, п.4, розділу V Інструкції №341/5, приймання-передавання кожної справи здійснюється працівником архіву НДІСЕ в присутності працівника структурного підрозділу, який передає упорядковані та оформлені справи.

Позивач вважає догани такими, що винесені з порушенням чинного законодавства.

Наказ про винесення догани ОСОБА_1 №25-од від 27.05.2019 року винесений з порушенням чинного законодавства виходячи з наступного.

Звернення громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 №14-06/02СА від 20.02.2019 року було складено з порушенням вимог ст.5 Закону України «Про звернення громадян», так як не зазначено дату та не підписано заявниками. Відповідно до ст.8 Закону України «Про звернення громадян» письмове звернення без зазначення місця проживання, не підписано автором, а також таке, з якого неможливо встановити авторство, визнається анонімним і розгляду не підлягає. Крім того вказаний наказ винесений після спливу встановленого ст.148 КЗпП України місячного строку з дня виявлення правопорушення.

Наказ про винесення догани ОСОБА_1 №26-од від 29.05.2019 року винесений з порушенням чинного законодавства виходячи з наступного.

Наказ винесений після спливу встановленого ст.148 КЗпП України місячного строку з дня виявлення правопорушення.

Крім того, в журналі вхідних документів не завжди вказується дата та номер одержаного документу, так як в деяких документах відсутні дата та номер документу, а відмітка про виконання документу вказується завжди.

Крім того, з початку існування Запорізького відділення ДніпроНДІСЕ були відсутні посади діловода та архіваріуса. На неодноразові звернення позивача до керівництва ДніпроНДІСЕ щодо виділення посади діловода, було надано дозвіл на укладення договору лише на надання послуг діловодства без функціональних обов`язків ведення архіву та архіваріуса, який був укладений у листопаді 2018 року.

Крім того, відповідно до посадової інструкції, керівник підрозділу не має функціональних обов`язків ведення діловодства.

Крім того, при призначення позивача на посаду завідувача Запорізького відділення ДніпроНДІСЕ у 2015 році, попереднім завідувачем відділення не передавалися жодні справи Запорізького відділення, ні архівні, ні поточні, що підтверджується актом здачі-приймання документів згідно до номенклатури справ від 02.04.2015 року.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд, скасувати наказ про винесення догани щодо порушення законодавства про звернення громадян, а саме: наказ про винесення догани ОСОБА_1 №25-од від 27.05.2019 року; скасувати наказ про винесення догани щодо не здійснення контролю за організацією ведення діловодства, а саме: наказ про винесення догани ОСОБА_1 №26-од від 29.05.2019 року.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 березня 2020 року позов задоволено повністю.

Наказ директора Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Коваленко О.В. від 27.05.2019 року №25-од про винесення догани ОСОБА_1 - скасовано.

Наказ директора Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Коваленко О.В. від 29.05.2019 року №26-од про винесення догани ОСОБА_1 - скасовано.

Стягнуто з Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз судовий збір в розмірі 1536 гривень 80 копійок.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Дніпропетровський науково-дослідного інститут судових експертиз Міністерства юстиції України в особі адвоката Мідяного Є.О. подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Позивач скористався своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу. У відзиві зазначив, що рішення суду обґрунтоване та законне, тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом директора ДніпроНДІСЕ Коваленко О.В. від 27.05.2019 №25-од, застосовано до ОСОБА_1 , завідувача Запорізького відділення ДніпроНДІСЕ за неналежне виконання своїх посадових обов`язків дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

З вищезазначеного наказу убачається, що відповідно до плану роботи Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України на І півріччя 2019 року та наказу «Про проведення перевірки роботи Запорізького відділення ДніпроНДІСЕ» від 07.03.2019 №11-од комісіє. Проведено перевірку роботи Запорізького відділення за період із 01.10.2018 по 01.04.2019.

За результатами проведення перевірки встановлено, що у журналі вхідної кореспонденції за вх. №14-06/02СА від 02.02.2019 року зареєстровано надходження заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які звернулися до Запорізького відділення з проханням за рішенням суду провести повторну експертизу у зв`язку з тим, що попередній висновок не відповідає нормам ДБН.

Відповіді заявникам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у встановлений статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» строк, не надано. Лише відправлено лист до головуючого судді Запорізького апеляційного суду Дашковської А.В. про звернення заявників до Запорізького відділення ДніпроНДІСЕ.

Завідувачем Запорізького відділення Любченко В.І. не належним чином здійснюється контроль за організацією роботи відділення, що не відповідає вимогам посадової інструкції завідувача Запорізького відділення ДніпроНДІСЕ, яка затверджена наказом №31 від 16.05.2016 року «Про затвердження посадових інструкцій» (п.2.1.1, п.2.1.10).

Крім того, наказом директора ДніпроНДІСЕ Коваленко О.В. від 29.05.2019 №26-од, застосовано до ОСОБА_1 , завідувача Запорізького відділення ДніпроНДІСЕ за неналежне виконання своїх посадових обов`язків дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

З вищезазначеного наказу убачається, що під час проведення перевірки роботи Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України за період з 01.10.2018 року по 01.04.2019 року, яка відбулася 04.04.2019 року згідно наказу №11 від 07.03.2019 року, комісією встановлені недоліки щодо ведення діловодства, а саме: у журналі вхідних документів не завжди вказується дата, номер одержаного документа та відмітки про виконання документа (дата відправлення), що передбачено формою журналу реєстрації вхідних документів, наведених у додатку 12 до «Інструкції з діловодства у науково-дослідних установах судових експертиз Міністерства юстиції України» затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 13.02.2018 року №341/5; журнал реєстрації пропозицій, заяв та скарг громадян ведеться не відповідно до «Інструкції з діловодства за зверненням громадян в органах державної влади і місцевого самоврядування, об`єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, в засобах масової інформації», затвердженої постановою КМУ від 14.04.1997 року №348 (зі змінами). Також у Запорізькому відділені є в наявності передбачений номенклатурою справ журнал видачі архівних справ у тимчасове користування, при цьому записи щодо видачі архівних справ співробітникам відділення в ньому відсутні.

Відповідно до доповідної записки від 06.05.2019 року архіваріуса ДніпроНДІСЕ ОСОБА_4 під час вилучення нею документів Запорізького відділення, які підлягають знищенню, документи знаходились в неналежному та непідготовленому стані, відсутні наглядові провадження №62-12, 114-13. Відповідно до п.п.3, п.4, розділу V Інструкції №341/5, приймання-передавання кожної справи здійснюється працівником архіву НДІСЕ в присутності працівника структурного підрозділу, який передає упорядковані та оформлені справи.

Завідувачем Запорізького відділення ОСОБА_1 не здійснюється контроль за організацією ведення діловодства у Запорізькому відділенні, що не відповідає вимогам п.5, розділу І Інструкції №341/5.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, визнаючи незаконними та скасовуючи накази №25-од від 27.05. 2019 року та № 26-од від 29.05.2019 року, суд першої інстанції виходив з того, що за змістом наданих документів, пояснень учасників справи, можна зробити висновок про відсутність належних та допустимих доказів, які підтверджують наявність в діях (або бездіяльності) вини позивача, порушення останнім будь яких нормативних або локальних актів під час виконання своїх посадових обов`язків керівника лікарні недоведеність представником відповідача правомірності застосування до позивача заходів дисциплінарного стягнення, шляхом оголошення останньому доган.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

Право на працю є основним конституційним правом громадян України. Згідно зі статтею 43 Конституції України право на працю визначається за кожною людиною і становить собою можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Стаття 55 Конституції України кожному гарантує право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 2 КЗпП України державою забезпечується право громадян України на працю, що включає право на вільний вибір професії, роду занять і роботи з оплатою праці не нижче встановленого державною мінімального розміру.

У відповідності до норми статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця (стаття 139 КЗпП України).

За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано дисциплінарне стягнення (частина перша статті 147 КЗпП України).

Відповідно до частини третьої статті 149 КЗпП України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Складовими дисциплінарного проступку, що характеризують його об`єктивну та суб`єктивну сторони, є: дії (бездіяльність) працівника; невиконання або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між його діями (бездіяльністю) та невиконанням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність роботодавцем наявності будь-якої з цих складових виключає наявність дисциплінарного проступку (висновок Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладений у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 712/6576/17).

При цьому суд касаційної інстанції зауважив, що саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Згідно до положень частини першої статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен затребувати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.

Відповідно до роз`яснень, наданих у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (з наступними змінами), при розгляді судами справ щодо накладення дисциплінарних стягнень судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом для накладення стягнення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховувались обставини, за яких вчинено проступок тощо.

Накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани є різновидом відповідальності у сфері трудових правовідносин, адже тягне для працівника певні негативні наслідки, в тому числі позбавлення премії, звільнення та інше, а тому в таких правовідносинах застосовуються загальні положення для притягнення винуватої особи до відповідальності, які передбачають необхідність вини працівника у формі умислу або необережності за порушення чітких положень правил внутрішнього трудового розпорядку (трудової дисципліни) або виробничої дисципліни, а також формування у наказі об`єктивної сторони - суті правопорушення.

Отже, тягар доведеності правомірності накладення стягнення на працівника та виконання при цьому працедавцем передбачених КЗпП України трудових обов`язків під час судового розгляду спору покладається саме на власника або на уповноважений ним орган.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З наказу № 25-од від 27.05.2019 року вбачається, що підставами для дисциплінарного стягнення були: довідка про результати перевірки роботи Запорізького відділення від 04.04.2019; доповідна записка заступника директора Кушакової Н .О. від 27.05.2019 року; пояснення ОСОБА_1 від 27.05.2019 року.

В наказі № 26-од від 29.05.2019 року зазначено, що підставами для дисциплінарного стягнення були: довідка про результати перевірки роботи Запорізького відділення від 04.04.2019 року; доповідна записка архіваріуса ОСОБА_4 від 06.05.2019 року; доповідна записка заступника директора Кушакової Н.О. від 29.05.2019 року; пояснення ОСОБА_1 від 29.05.2019 року.

Судом першої інстанції було постановлено ухвалу про витребування належним чином завірених копій документів на підставі яких прийнято накази про винесення доган позивачу. Проте відповідачем зазначена ухвала не виконана, витребувані документи не надано суду.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, зо мають значення для справи, які суд вважав встановленими при ви рішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону, судом надано належну оцінку всім наданим матеріалам справи.

Скаржником до апеляційної скарги додано довідка про результати перевірки роботи Запорізького відділення від 04.04.2019 року; копії доповідних записок заступника директора Кушакової Н.О. від 27.05.2019 року, від 29.05.2019 року; копія доповідної записки архіваріуса ОСОБА_4 від 06.05.2019 року, копія доповідної записки щодо усунення недоліків в роботі; копія доповідної записки щодо помилкової реєстрації вхідних документів, які не були надані суду першої інстанції, про що ним безпосередньо зазначено в рішенні.

Колегія з цього приводу зазначає наступне.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 3 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї; докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Статтею 83 ЦПК України унормовано порядок подання доказів, згідно з яким сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до ч. 2 вказаної норми, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

У відповідності до ч.ч. 4, 5 цієї статті, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Частиною 8 статті 83 ЦПК України визначено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Також передбачено частиною 9 зазначеної статті, що копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

З урахуванням вказаних вимог статті 83 ЦПК України та відповідно до положень статті 367 ЦПК України, у апеляційного суду не мається підстав для прийняття зазначених документів на стадії апеляційного провадження за таких підстав: документи не були надані суду першої інстанції , хоча є очевидним, що вони існували на час пред`явлення позову; відповідач не навів поважних причин неможливості її подання суду І інстанції. Крім того, апеляційний суд не вбачає винятковості цього випадку, так як відповідач не довів факту неможливості надання цих письмових доказів суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Лише зазначив, що вони помилково зазначені документи направили на адресу позивача.

А відтак колегія вважає, що відповідач скористався своїми процесуальними правами на свій розсуд, надавши відповідні докази, та не сповістив апеляційному суду тих фактів, що судом першої інстанції чинились йому перешкоди у збиранні доказової бази, або неправомірно відмовлено у прийнятті цих документів без поважних на то причин.

Зважаючи на все вищенаведене, підстав для прийняття та дослідження нових доказів, долучених до апеляційної скарги, які не було без поважних причин надано суду І інстанції, на стадії апеляційного провадження колегія не вбачає.

Разом з тим, досліджуючи доводи апелянта, його посилання на фактичні обставини справи, судова колегія враховує зміст тих нібито проступків, за які був притягнений до відповідальності позивач а також ступінь його вини.

Так,відповідачем не доведено, що внесення у журнал вхідної кореспонденції відомостей про надані громадянам відповіді відноситься до компетенції позивача.

Також зважаючи на те, що на звернення громадян, між якими мав місце судовий спір, була надана відповідь суду, а не особисто громадянам, судова колегія вважає, що відповідачем не доведено які були спричинені цим порушенням негативні наслідки до такої межі, щоб було необхідно застосовувати до позивача заходи дисциплінарної відповідальності.

До того ж зазначені громадяни не оскаржували дії позивача, були обізнані про надану суду відповідь.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі - Закон № 540-IX).

За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII "Прикінцевих положень" вказаного Закон № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись ст. ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 березня 2020 рокупо цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 13 липня 2020 р.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: О.З. Поляков

С.В. Кухар