Справа № 477/2417/19
Провадження № 22ц/812/85/20 Головуючий у 1-ї інстанції Семенова Л.М.
Категорія 46 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

8 січня 2020 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.,

із секретарем: Цуркан І.І.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 та її представника - Герцуна В.С. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , яка подана її представником

адвокатом Герцуном Віктором Степановичем,

на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 5 листопада 2019 року, ухваленого під головуванням судді Семенової Л.М. в залі судових засідань в приміщенні Жовтневого районного суду Миколаївської області о 14 годині 07 хвилині, зі складанням повного тексту, по справі

за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_3 ,

треті особи - ОСОБА_4 , яка діє також

в інтересах малолітньої ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , яка діє також

в інтересах малолітнього ОСОБА_7 ,

Шевченківська сільська рада Вітовського району Миколаївської області

(далі - Шевченківська сільрада),

про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И Л А:

18 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , треті особи - ОСОБА_4 , яка діє також в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , яка діє також в інтересах малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Шевченківська сільрада, про визнання колишнього чоловіка ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим будинком АДРЕСА_1 з підстав, передбачених статями 71, 72 ЖК України.

Позивач посилалася на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 , та разом з ним та двома їх спільними доньками ОСОБА_10 і ОСОБА_11 проживала однією родиною до 2002 року у будинку АДРЕСА_1, що є комунальною власністю, та де до наступного часу є зареєстрованими сторони.

У 2002 році відповідач добровільно виїхав із спірного будинку, забрав усі належні йому речі.

У 2004 році він розірвав шлюб з позивачем.

Посилаючись на зазначене, та відсутність відповідача у спірному будинку більше п`ятнадцяти років, просила визнати його такими, що втратив право на користування житлом.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 5 листопада 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення суд виходив з того, що ОСОБА_1 не є належним позивачем по справі, так як будинок відноситься до комунальної власності.

В апеляційній скарзі адвокат позивача ОСОБА_1 - Герцун В.С. , посилаючись на порушення норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, задовольнивши позов у повному обсязі.

На думку апелянта, суд першої інстанції помилково вважав її неналежним позивачем, з огляду на те, що вона є наймачем спірного будинку та має право звертатися до суду на захист своїх прав.

Письмового відзиву відповідачем не надано.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції керувався тим, що позивач не є власником спірного жилого будинку, а тому не підтвердила свого права щодо розпорядження ним та визначення прав інших осіб у цьому будинку, в тому числі стосовно питання про визнання їх такими, що втратили право на користування житлом.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції не можна погодитися.

Так, за змістом положень статей 61, 63-65 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається між наймодавцем і громадянином - наймачем. За цим договором наймач і члени його сім`ї, які проживають разом з ним, нарівні користуються усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають із договору найму.

У випадку тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ними зберігається жиле приміщення на протязі шести місяців. Внаслідок відсутності вказаних осіб більш встановлених строків вони визнаються в судовому порядку такими, що втратили право користування цим жилим приміщенням (статі 71, 72 ЖК УРСР).

За матеріалами справи вбачається, що наймачем будинку АДРЕСА_1 , якій належить до комунальній власності, є позивач ОСОБА_1 (а.с.10-12).

З 19 грудня 1996 року в спірному будинку є зареєстрованими та проживають як члени родини наймача: її чоловік - відповідач ОСОБА_3 та їх доньки - третя особи: ОСОБА_10 і ОСОБА_11 (а.с.6-7, 10-11, 13).

З серпня 2002 року відповідач ОСОБА_3 і позивач ОСОБА_1 припинили подружні стосунки, та відповідач добровільно виїхав із спірного будинку, забрав належні йому на праві власності речі та став проживати в іншому місці, у зв`язку із реєстрацією шлюбу з другою жінкою, про що особисто зазначив у позові про розірвання шлюбу (а.с.14-15, 19-20).

Також у цьому позові вказав, що усе майно залишив позивачу ОСОБА_1 , якій у жовтні 2009 року спірний будинок передано Мирнівською сільською радою безоплатно для приватизації, яка позивачем не завершена (а.с.12, 16-20).

20 квітня 2004 року шлюб між позивачем ОСОБА_1 і відповідачем ОСОБА_3 розірвано.

З серпня 2002 року і по час розгляду справи відповідач наміру вселитися до будинку не мав і позивач та треті особи перешкод в цьому йому не робили. Звернення відповідача до компетентних органів з питанням про неможливість вселення до спірного жилого будинку відсутні.

Навпаки, з 24 квітня 2004 року відповідач ОСОБА_3 перебуває у шлюбі з іншою жінкою - ОСОБА_12 ..

Тому, обґрунтовуючи своє звернення до суду, позивач посилалася на порушення її права як наймача та третіх осіб як членів її родини здійснити приватизацію спірного житла, та отримати соціальні пільги, за наявності зареєстрованого, але тривалий час не мешкаючого без поважних причин у будинку, колишнього чоловіка ОСОБА_3 ..

Відтак, колегія суддів вважає, що право позивача як наймача житла є порушеним, та підлягає судовому захисту. Обмежень на право пред`явлення позову виключно наймодавцем, законом, що регулює житлові правовідносини між сторонами, не встановлюється, а за такого, презюмується можливість звернення наймачів із позовом про визнання колишніх членів родини такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, у межах прав та обов`язків, що визначається договорами найму.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, не з`ясував належним чином обставини, що мають істотне значення для справи, внаслідок чого це призвело до неправильного вирішення спору по суті і помилкової відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Тому, враховуючи встановлені обставини справи щодо розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем за ініціативою ОСОБА_3 , який виїхав добровільно, про що вказав при розірванні шлюбу, та не мав наміру вселитися до спірного жилого будинку, а позивач перешкод йому в цьому не робила, а також той факт, що відповідач тривалий час проживає у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, колегія суддів доходить висновку про необхідність скасування судового рішення з підстав, передбачених пунктами 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, та постановлення нового, за яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати за розгляд справи у судах першої і апеляційної інстанцій на суму 1 932 грн. 60 коп..

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Герцуном В.С. задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 5 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1 932 грн. 60 коп. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, починаючи з дня складення повного судового рішення.

Головуюча О.О. Ямкова

Судді С.Ю.Колосовський

О.В.Локтіонова