Справа № 318/2290/19 Номер провадження №2/318/126/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" січня 2020 р. м. Кам`янка-Дніпровська

Кам`янсько-Дніпровський районний суд Запорізької області у складі: судді Васильченка В.В.; секретар Крук О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив суд зменшити розмір аліментів, утримуваних з нього за рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 07.11.2016 року на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , з 1/4 до 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з моменту подачі позовної заяви про зменшення розміру аліментів і до досягнення дитиною повноліття. На обґрунтування заявленої вимоги зазначає, що 04.09.1999 року між ним і ОСОБА_2 було укладено шлюб, який був зареєстрований Кам`янсько-Дніпровським відділом РАГС Запорізької області, від якого мають спільну дитину, доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 28 жовтня 2015 року рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області, шлюб між ним і ОСОБА_2 розірвано.

Відповідно до рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 07.11.2016 року ОСОБА_1 , повинен сплачувати на користь ОСОБА_2 аліменти, на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини від усіх видів його прибутку, щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 30.06.2016 року і до досягнення нею повноліття.

Починаючи з 30.06.2016 року він регулярно сплачує аліменти, проте з народженням другої дитини у новому шлюбі, яка також потребує належного матеріального забезпечення, подальша сплата аліментів у повному розмірі є неможливою. 15.03.2017 року позивач уклав шлюб із ОСОБА_4 , який був зареєстрований Павлоградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що складено актовий запис № 77. Від спільного шлюбу мають малолітню доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 10.10.2017 року Павлоградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Таким чином, на його утриманні, знаходиться ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.09.2018 року з нього: стягнуто аліменти на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання дитини ОСОБА_5 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно; стягнуто аліменти на користь ОСОБА_4 на її утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення неповнолітньою дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, до суду надіслав клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 у судове засідання не з`явились, до суду надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, у відзиві на позовну заяву просили цивільний позов ОСОБА_7 залишити без задоволення, оскільки заявлена вимога не підтверджується належними достовірними та достатніми доказами, не доведені обставини щодо реального стягування аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_5 та неї самої.

Ухвалою Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 11 листопада 2019 року відкрито провадження у даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді у відрядженні розгляд справи відкладено на 08 січня 2020 року.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом установлено, що 04 вересня 1999 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було укладено шлюб, який був зареєстрований Кам`янсько-Дніпровським відділом РАГС Запорізької області, актовий запис №62 від якого мають спільну дитину, доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 , актовий запис 600).

28 жовтня 2015 року рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області, шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 розірвано.

Відповідно до рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 07 листопада 2016 року ОСОБА_1 , повинен сплачувати на користь ОСОБА_2 аліменти, на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини від усіх видів його прибутку, щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 30.06.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

15 березня 2017 року ОСОБА_1 уклав шлюб із ОСОБА_4 , який був зареєстрований Павлоградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що складено актовий запис № 77 (свідоцтво про шлюб, серія НОМЕР_3 ), від якого мають малолітню доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 10 жовтня 2017 року Павлоградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 793 (свідоцтво про народження, серія НОМЕР_4 ).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.09.2018 року стягнуто аліменти з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 23.06.2018 року до досягнення дитиною повноліття; стягнуто аліменти з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на її утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення неповнолітньою дитиною: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , трирічного віку.

Згідно із ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст.51 Конституції України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В силу приписів ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

На підставі ч. 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сторони в рівних частках повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне їх утримання.

При цьому, з аналізу ст. 192 СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У розумінні ст. 81 ЦПК України та наведеної вище норми СК України саме позивач повинен доводити обставини змін в його особистому житті, зокрема у матеріальному становищі, сімейного стану, здоров`я або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення або досягнення домовленості між батьками про способи виконання своїх обов`язків щодо дітей, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів.

Як убачається з матеріалів справи, позивач на незадовільний стан здоров`я не посилається, є працездатною особою. Звертаючись з позовом до суду, ОСОБА_1 фактично не вказав обставин, які мають істотне значення для зменшення розміру аліментів, як і не надав належних доказів про погіршення його матеріального стану. Посилання позивача на підставу для зменшення розміру аліментів, зокрема у зв`язку зі зміною матеріального стану позивача внаслідок сплати аліментів на ще одну дитину та дружину, не є суттєвими та не дають достатніх та беззаперечних підстав для задоволення позову.

Відповідно до рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 07 листопада 2016 року ОСОБА_1 , повинен сплачувати на користь ОСОБА_2 аліменти, на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини від усіх видів його прибутку, щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 30.06.2016 року і до досягнення дитиною повноліття, а отже не створює надмірний тягар для платника аліментів, оскільки нормою ч.2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Посилання позивача на те, що у нього є дружина та ще одна дитина на яких він сплачує аліменти, суд до уваги не бере, оскільки доказів про те, що його матеріальний стан істотно погіршився суду надано не було, а в силу приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем до позовної заяви про зменшення розміру стягуваних аліментів не надано доказів щодо реальної сплати аліментів ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 та неї самої, а саме копії постанов виконавчої служби Павлоградського міськрайонного ВДВС ГТУ юстиції у Дніпропетровській області про відкриття виконавчого провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також інших доказів, які б свідчили про сплату ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Саме по собі існування рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не свідчить про реальне стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь вказаних осіб.

Більш того, як встановлено рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 07.11.2016 року ОСОБА_1 добровільно матеріальної допомоги на утримання доньки ОСОБА_8 не надавав (а.с. 7), як не надає її й іншій дочці ОСОБА_9 , що встановлено рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.09.2018 року (а.с.10). Вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 ухиляється від необхідної участі як батька в утриманні своїх дітей за для забезпечення їх нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявності підстав для зменшення розміру аліментів, а тому у позові слід відмовити у повному обсязі.

На підставі ст.ст. 7, 184, 180, 182, 192 СК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 141, 229, 247, 259, 263-265, 268, 352-355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення (з урахуванням п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Суддя: В. В. Васильченко