ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 року

м.Суми

Справа №578/770/19

Номер провадження 22-ц/816/155/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Краснопільської районної державної адміністрації Сумської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 20 листопада 2019 року у складі судді Басової В.І., ухвалене у селищі міського типу Краснопілля, повний текст якого складено 22 листопада 2019 року,

в с т а н о в и в :

10 червня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав відносно дочок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Свої вимоги мотивувала тим, що після розірвання шлюбу за рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 18 листопада 2016 року діти сторін проживають з нею, відповідач життям дітей не цікавиться, не спілкується з ними, участі у їх вихованні не приймає, діти батька не знають. На даний час вона проживає з іншим чоловіком без реєстрації шлюбу в с. Жуківка Згурівською району Київської області, де дітям створені належні умови для проживання та гармонійного розвитку. Комісією з питань захисту прав дитини Згурівської райдержадміністрації 22 травня 2019 року надано позитивний висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його дітей.

Рішенням Краснопільського районного суду Сумської області від 20 листопада 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вказує, що Комісією з питань захисту прав дитини Згурівської райдержадміністрації зібрано достатньо матеріалів про ухилення ОСОБА_2 без поважних причин від виконання батьківського обов`язку відносно дочок та прийняте рішення про доцільність позбавлення його батьківських прав. Відповідач жодного разу не з`явився на засідання Комісії, де вирішувалося питання позбавлення його батьківських прав. Служба у справах дітей Краснопільської районної державної адміністрації підтримала позов, зазначивши, що ОСОБА_2 не звертався до органів опіки та піклування з приводу визначення способів участі у вихованні дітей.

Зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач жодного разу не поцікавився життям дітей, а з травня 2019 року припинив сплачувати аліменти та станом на 01 листопада 2019 року має заборгованість у розмірі 35434 грн.

Відзиви на апеляційну скаргу від відповідача та третьої особи до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Учасники справи повідомлені про час і місце розгляду справи в установленому законом порядку, але в судове засідання не з`явились. Від позивача та відповідача надійшли заяви про розгляд справи в їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 15 червня 2012 року по 18 листопада 2018 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6, 7, 11).

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 вересня 2016 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дочок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн щомісячно на кожну дитину, починаючи стягнення з 16 червня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 12).

Діти проживають разом з матір`ю ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 (а.с. 9, 10, 13, 14, 19).

ОСОБА_2 зареєстрований по АДРЕСА_2 (а.с. 24, 63).

Із довідки Жуківського НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів дитячий садок» Згурівської районної ради Київської області № 9 від 12 квітня 2019 року вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є вихованцями даного закладу, всі організаційні питання вирішуються з мамою ОСОБА_1 , батько дітей ОСОБА_2 навчальний заклад жодного разу не відвідував, вихованням дітей не цікавиться (а.с. 18).

У довідці виконавчого комітету Жуківської сільської ради Згурівської району Київської області № 233 від 15 квітня 2019 року вказано, що ОСОБА_2 з квітня 2016 року дітей не відвідував, їх вихованням не цікавився (а.с. 16).

Згідно з висновком від 22 травня 2018 року № 6-28/1288, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Згурівської районної державної адміністрації Київської області вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітніх дітей дочок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у зв`язку з невиконанням без поважних причин батьківських обов`язків (а.с. 15).

Вказані факти правильно встановлено судом першої інстанції на підставі належним чином зібраних, досліджених та оцінених доказів, на які суд послався у рішенні.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може застосовуватися судом у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків та конкретних обставин справи, однак позивач всупереч вимогам ст. ст. 12, 81 ЦПК України не довела належними та допустимими доказами факт ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків відносно дочок, а також застосування до нього заходів попередження та впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, притягнення до адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

При цьому суд першої інстанції правильно взяв до уваги ставлення відповідача до виконання своїх батьківських обов`язків відносно дітей, те, що таке позбавлення не забезпечуватиме інтереси самих дітей та попередивши його про необхідність зміни ставлення до виконання батьківських обов`язків, дійшов висновку про не доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно дочок за обставин, що склалися.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вона, він ухиляються від своїх обов`язків по вихованню дитини.

У ст. 150 СК України перелічені обов`язки батьків щодо виховання дитини, зокрема, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги доправ та свобод інших людей, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України).

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з п. п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до п. 18 цієї постанови Пленуму Верховного Суду України зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

При ухваленні судового рішення суд першої інстанції врахував вказані норми та за недоведеності фактів свідомого, систематичного, умисного ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків, відсутності доказів застосування інших заходів попередження та впливу, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для позбавлення його батьківських прав відносно дочок та передчасність застосування такої крайньої міри відповідальності.

При цьому суд першої інстанції правильно надав критичну оцінку висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Згурівської районної державної адміністрації Київської області від 22 травня 2018 року № 6-28/1288 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , оскільки цей висновок зроблений без спілкування з відповідачем та без врахування його позиції щодо участі у вихованні дітей.

Суду не надано доказів повідомлення ОСОБА_2 про час та місце проведення засідання комісії Органу опіки та піклування виконавчого комітету Згурівської районної державної адміністрації Київської області з питання позбавлення його батьківських прав.

Крім того, у суді першої інстанції ОСОБА_2 заперечував проти позовних вимог, просив не позбавляти його батьківських прав відносно дочок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Вказував, що від участі у їх вихованні не відмовлявся, однак позивач забороняє йому спілкуватися з дітьми. Протягом 2016-2017 років дозволяла йому бачитися лише із старшою дочкою ОСОБА_3 , він забирав її до себе на 10 днів. Зазначив, що сплачує аліменти на дітей, заборгованість виникла через скрутне фінансове становище (наявність на утримання непрацюючої дружини та малолітньої дитини від іншого шлюбу). Вказує, що про засідання комісії виконавчого комітету Згурівської районної державної адміністрації Київської області у травні 2018 року не знав, його позиція не з`ясовувалася, і тому висновок від 22 травня 2018 року №6-28/1288 є незаконним (а.с. 61-62).

Факт сплати ОСОБА_2 аліментів на дітей позивач визнає в апеляційній скарзі, вказуючи, що заборгованість виникла лише з травня 2019 року (а.с. 138).

Згідно із ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Згурівської районної державної адміністрації Київської області від 22 травня 2018 року про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, оскільки цей висновок зроблено без достатніх правових підстав, він має формальний характер, є однобічним і ґрунтується виключно на поясненнях позивача ОСОБА_1 про те, що відповідач не проживає разом з дітьми, не бере участі у їх вихованні, не спілкується з ними і не цікавиться їх життям.

Вказаний висновок не підтверджує винної поведінки ОСОБА_2 , яка б свідчила про ухилення від виконання батьківських обов`язків. Сам по собі факт відсутності ініціативи з його боку на спілкування з дітьми не може бути підставою для позбавлення батьківських прав.

Підтримання позовної заяви Краснопільською районною державною адміністрацією Сумської області із вказівкою про відсутність звернень відповідача до органів опіки та піклування з питання участі у вихованні дітей, не є достатнім доказом ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків та не може бути підставою для задоволення позову.

Отже, ОСОБА_1 не довела належними доказами винної поведінки відповідача, яка проявлялася у свідомому нехтуванні виконанням ним своїх батьківських обов`язків щодо їх спільних малолітніх дітей.

Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 20 листопада 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - О.Ю. Кононенко

Судді : В.І. Криворотенко

С.С. Ткачук