Справа № 522/7055/19
Провадження № 2/522/77/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2020 року

Приморський районний суд м. Одеси:

під головуванням - судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання: Стогнієнко Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , зацікавлені особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення, -

встановив:

Заявник звернувся до суду із заявою, до якої в подальшому було внесено зміни, по якій просив суд встановити юридичний факт, що вимушене переселення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у листопаді 2014 року з окупованої території Донецької області відбулось внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини Донецької області.

Заявник мотивує свої вимоги тим, що він є уродженцем м. Харків, та проживав за адресою: АДРЕСА_1 з якого був вимушений переміститись до м. Одеси, оскільки з литопаді 2014 року Російська Федерація розпочала збройну агресію проти України, окупувавши та анексувавши Автономну Республіку Крим. Згодом, в квітні 2014 р. держава-агресор почала другу фазу збройної агресії проти України, під час якої контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки» (07.04.2014 р.) та «Луганської народної республіки» (27.04.2014 р.). 11.05.2014 р. на окупованій території Донецької і Луганської області відбувся незаконний референдум щодо самовизначення в Луганському та Донецькому регіонах з погано прихованою метою відокремлення та проголошення так званих «Луганської Народної Республіки» та «Донецької Народної Республіки», однак сам референдум так і не був визнаний, як Україною, так і міжнародною спільнотою.

Як підсумок, за наслідками військової агресії Російської Федерації, прийнято Постанову Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254-VІІІ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей. В результаті збройної агресії Російської Федерації, наслідком якої стала окупація частини території Донецької області України, заявник, втратив налагоджений побут, можливість планувати своє життя, звичне місце проживання в Донецьку та була змушений підлаштовуватись під нові життєві умови.

Заявник повідомляє, що гуманітарна та соціально-політична ситуація в місті Донецьку почала погіршуватись з початку 2014 року. У якості прикладу таких змін вказує на масову появу невідомих осіб, які проводили проросійську агітаційну діяльність, направлену на створення у місцевих жителів негативного уявлення про державу Україна а також пропагували ідеї виходу Донецької області зі складу України та утворення нового державоподібного утворення, так званої «Донецької Народної Республіки». З метою недопущення поширення будь-якої інформації з територій, що контролюються представниками окупаційної адміністрації Російської Федерації на території Донецької області, окупанти вимикали українські телеканали і радіо, замість яких наповнювали ефір російськими програмами. Звертає увагу на те, що в березні та квітні 2014 року на території міста Донецька жорстоко придушувались мирні мітинги, метою яких була підтримка територіальної цілісності та незалежності України. В цей самий час невідомими озброєними особами були захоплені органи державної влади та правоохоронні органи. Після їх захоплення у проросійських активістів у великій кількості з`явилась вогнепальна зброя, в результаті чого ситуація безпеки на вулицях міста суттєво погіршилася. В травні 2014 року заявника позбавили права голосу на позачергових виборах президента України, оскільки виборчі дільниці в Донецьку були заблоковані проросійськими озброєними формуваннями. Повідомляє, що з літа 2014 року представники російської окупаційної адміністрації у тимчасово окупованому місті Донецьку ввели комендантську годину, що тривала з вечора до ранку а також пересувалися на військовій техніці без розпізнавальних знаків. Звичним явищем стала перевірка документів мирних мешканців представниками проросійських збройних формувань. Також відмічає, що в цей період масово закривалися банки, магазини, аптеки, тощо. В Донецьку відчувався дефіцит товарів масового вжитку, медикаментів, харчів тощо. Також зникли українські медіаресурси, а замість них з`явилися проросійські пропагандистські засоби масової інформації. Суттєво погіршилася якість комунальних послуг. Проживши у таких умовах заявник прийняв рішення покинути тимчасово окуповану територію міста Донецька та перемістилася до міста Одеса аби мати змогу жити, не турбуючись про власне життя, де проживає станом на момент свого звернення до суду.

Перебуваючи в місті Одеса, ОСОБА_1 в порядку, передбаченому ст. 6 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року №1706-VІІ, отримав довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 19.10.2015 року №5105/6054, яка видана Управлінням соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси. Довідка посвідчує лише факт вимушеного переселення з АДРЕСА_1 до АДРЕСА_2 і не містить в собі зазначення причини такого переселення, оскільки даний орган не має таких повноважень.

Звернення в порядку окремого провадження до суду із заявою про встановлення юридичного факту того, що його вимушене переселення з окупованої території Донецької області України відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області України було обумовлено тим, що вони мають на меті визначити свій статус як осіб, яка перебувають під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 року (жертв - потерпілих від міжнародного збройного конфлікту), що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права. Тому, заявник просив суд встановити юридичний факт, що його вимушене переселення у листопаді 2014 року відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області України.

Заявник та його пр-к в судовому засіданні вимоги заяви підтримали, просили їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи Міністерства соціальної політики України в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заперечення на заяву не подав. Надав письмові пояснення, в яких зазначив, що у Мінсоцполітики відсутні повноваження щодо вирішення питань, порушених в заяві у зв`язку із чим просить розглядати справу без участі представника Міністерства.

Заінтересована особа - представник Російської Федерації, в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечення на заяву не подав.

Дослідивши матеріали справи, всебічно дослідивши та оцінивши в сукупності надані докази, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Харкова. Проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 19.10.2015 року №5105/6054, яка видана Управлінням соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси на ім`я ОСОБА_1 , заявник був змушений переміститися з тимчасово окупованої території міста Донецька Донецької області до м. Одеси. Вказаною довідкою посвідчено лише факт їх вимушеного переселення, однак відомості щодо причин такого переселення відсутні.

Згідно зі статтею 4 Конвенції про захист цивільного населення під час війни особами, які перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Аналіз наведених положень закону свідчить про те, що підставами внутрішнього переміщення осіб на території України може бути, зокрема, збройний конфлікт, тимчасова окупація, повсюдні прояви насильства та надзвичайні ситуації природного чи техногенного характеру.

Частиною 1 ст.4, ч.1 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 цього Закону.

Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Постановою КМУ від 01 жовтня 2014 року №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» затверджено порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Встановлена Постановою форма довідки не передбачає внесення відомостей про причину переміщення особи з місця свого постійного проживання.

Положеннями ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» порядок підтвердження і встановлення факту наявності збройного конфлікту або тимчасової окупації території України не передбачено, проте не виключається можливість звернення внутрішньо переміщеної особи до суду для встановлення конкретної причини внутрішнього переміщення.

Згідно з ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відповідальність за порушення визначених Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території покладається на Російську Федерацію як на державу-окупанта відповідно до норм і принципів міжнародного права.

Встановлення факту, що має юридичне значення щодо вимушеного переселення заявника з окупованої території Донецької області, яке відбулось внаслідок збройної агресії Російської Федерації та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області, можливе лише у судовому порядку. Крім того, від встановлення такого факту залежить виникнення та реалізація особистих та майнових прав саме заявника. При цьому відповідний юридичний факт є індивідуальним, оскільки породжує правові наслідки лише для заявника.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справах №363/2981/16-ц від 14 березня 2018 року, №428/13977/16-ц від 06 червня 2018 року, №417/3852/17 від 21 березня 2018 року, №243/7029/17 від 12 квітня 2018 року та №428/12368/16-ц від 21 березня 2018 року.

Метою звернення до суду є те, що встановити даний юридичний факт заявникам необхідно для визначення їх статусу як осіб, що перебувають під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 р. (жертв - потерпілих від міжнародного збройного конфлікту).

Стосовно обставин, що зумовили вимушене переселення заявника з м.Донецька, Україна, суд приймає до уваги, що згідно розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» №1085-р від 07 листопада 2014 року, місто Донецьк починаючи з 2014 року по теперішній час перебуває на тимчасово окупованій території України, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Суд враховує, що заявник є громадянином України та до 2014 року, як повноправний громадянин своєї країни, мав у м.Донецьку налагоджений побут та можливість вести повноцінне життя. Проте наведені обставини призвели до неможливості подальшого проживання в м.Донецьку, а тому в листопаді 2014 року, внаслідок воєнних дій Російської Федерації проти України, був змушений переїхати до м. Одеса, змінивши власний побут та спосіб життя.

У зв`язку з тим, що м.Донецьк перебуває на тимчасово окупованій території України, де органи державної влади тимчасово не здійснюють своє повноваження, де постійно тривають бойові дії, заявник з покинув своє постійне місце проживання та переселився з території м.Донецька задля уникнення загрози життю та здоров`ю.

Встановлення такого юридичного факту заявнику потрібно для визначення його статусу як особи, яка перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що встановлення юридичного факту вимушеного переселення з території Донецької області має правове значення для заявника щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав, суд вважає доцільним заявлені вимоги задовольнити.

Керуючись ст. ст. 89, 263, 264, 293, 315-319 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , зацікавлені особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення, - задовольнити.

Встановити юридичний факт, що вимушене переселення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у листопаді 2014 року з окупованої території Донецької області відбулось внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини Донецької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 08 грудня 2020 року.

Суддя: Р.Д. Абухін

04.12.20