Номер провадження: 22-ц/813/6955/20
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Цюри Т.В., Гірняк Л.А.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 березня 2020 року, постановленого під головуванням судді Бондар В.Я., повний текст рішення складений 06 березня 2020 року, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 року акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» (надалі за текстом АТ «ПУМБ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 39172,9 грн.

У обґрунтування своїх позовних вимог, АТ «ПУМБ» зазначало, що між ЗАТ «Перший Український міжнародний банк» правонаступником якого є ПАТ «Перший Український міжнародний банк» та ОСОБА_1 27.04.2017 року був укладений кредитний договір №01, на підставі якого видано кредит у сумі 20699,25 грн. Відповідач не виконує взяті на себе кредитні зобов`язання, у зв`язку з чим в нього виникла заборгованість, яка станом на 23.07.2019 року становила 39172,90 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 березня 2020 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором у розмірі 39172,9 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якої просить рішення суду скасувати, у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що суд розглянув справу без його належного сповіщення, суд не прийняв до уваги, що він не отримував досудових вимог, а також судом був прийнятий розрахунок банку щодо заборгованості, за відсутності первинних бухгалтерських документів.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду підлягає зміні, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, зазначеним вимогам рішення суду відповідає не в повній мірі, з огляду на таке.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 27 квітня 2017 року ОСОБА_1 підписав заяву №01 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. У заяві вказано, що ОСОБА_1 підписанням вказаної заяви беззастережно підтвердив, що приймає публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування (надалі за текстом ДКБО) фізичних осіб, яка розміщена на сайті ПАТ «ПУМБ»: pumb.ua, в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийняття ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані йому в процесі обслуговування і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через Дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у банку), а при обранні послуги з укладення Договору страхування, підписанням цієї заяви підтвердив свою згоду на укладення Договору страхування.

Сума споживчого кредиту визначена у розмірі 12160 грн., з яких 2160 грн. для оплати договору страхування. Визначено розмір процентної ставки, комісії.

Заява, яку підписав ОСОБА_1 містить графік платежів із сумою платежу за розрахунковий період, комісію за обслуговування кредитної заборгованості, страхову премію, та інше. (а.с.7).

До вищезазначеної заяви додано публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у новій редакції, яка діє з 01 жовтня 2016 року з додатками 1,2,3 та яка не містить підпису відповідача та зазначення, що він ознайомлений із даною пропозицією (а.с.8-36).

Із виписки з рахунку ОСОБА_1 , підписаної представником позивача вбачається, що прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 3432,20 грн., прострочена заборгованість за комісією становить 17884,04 грн., прострочена заборгованість за процентами становить 0,16 грн., при цьому строкова заборгованість за сумою кредиту становить 0 грн., строкова заборгованість за комісією становить 0 грн., строкова заборгованість за процентами становить 0 грн., неустойка за порушення зобов`язань по кредиту становить 17856,5 грн. (а.с.41).

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що вимоги позивача про стягнення з відповідача всієї суми заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та такими, що відповідають умовам кредитного договору та ст.1050 ЦК України.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції, погоджується не в повній мірі, з огляду на таке.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ «ПУМБ»).

Оскільки, умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

27 квітня 2017 року ОСОБА_1 підписав заяву №0.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 квітня 2017 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір. Сторонами підписано заяву №01 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, де зазначено, що ОСОБА_1 просить надати йому кредит на загальні споживчі цілі в сумі 12160 грн. в тому числі на загальні споживчі цілі 10000 грн. та для оплати договору страхування 2160 грн. з процентною ставкою 0,01 річних на строк 24 місяці. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості становить 8,99%.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З наданої позивачем довідки про стан та історію заборгованості за кредитним договором №0, вбачається, що заборгованість нарахована в період з 27 квітня 2017 року по 27 квітня 2019 року, що відповідає умовам договору, оскільки строк кредитного договору становить 24 місяці.

Так, заборгованість відповідача перед позивачем складає 39172,90 грн., а саме:

- прострочена заборгованість за сумою кредиту 3432,20 грн.;

- прострочена заборгованість за комісією 17884,04 грн.;

- строкова заборгованість за процентами 0,16 грн.;

- неустойка за порушення зобов`язань по кредиту 17856,50 грн.

Визначаючи розмір боргу, колегія суддів виходить з розрахунку, який надано Банком, оскільки відповідачем цей розрахунок не спростований і свій не надано.

Відповідач не спростував факт отримання кредитних коштів та частково сплачував заборгованість за договором, отже, не заперечував факт укладення кредитного договору.

Також, Банк просив стягнути заборгованість за процентами.

Як вбачається з заяви №0, на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, розмір процентної ставки погоджений сторонами та становить 0,01 річних.

Враховуючи зазначене, колегія суддів в частині стягнення заборгованості за кредитом та відсотками, погоджується з висновком суду першої інстанції, та вважає, що в цієї частині, суд першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права розглянув справу та задовольнив в цієї частині позов, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом у розмірі 3432,20 грн. та заборгованість за процентами у розмірі 0,16 грн.

Щодо стягнення заборгованості за комісією, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається із умов укладеного між сторонами договору, відповідач зобов`язався сплачувати на користь банку комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 8,99 щомісяця від суми кредиту починаючи з 27.10.2017 року. Заборгованість по сплаті комісії становить 17884,04 грн.

Відповідно до вимог законодавства, що було чинним станом на день укладення між сторонами даного кредитного договору від 27 квітня 2017 року: Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (чинних на час укладення договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

За положеннями абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Вказаний правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року в справі № 6-2071цс16, а також Верховним Судом у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 756/448/17.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд стягуючи з відповідача заборгованість за комісією, зробив такий висновок помилково з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги АТ «ПУМБ» в частині стягнення комісії не підлягають задоволенню, з вище вказаних підстав.

Також, Банк просив стягнути штрафні санкції у вигляді неустойки розмірі 17856,50 грн.

Колегія суддів зазначає, що у наданій заяві №№0 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а надана Публічна пропозиція ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не може бути належним доказом, оскільки не містить підпису відповідача та не свідчить про ознайомлення із даною пропозицією.

Таким чином, позовні вимоги ПАТ «ПУМБ» про стягнення зі відповідача заборгованості у розмірі 17856,50 грн., що становлять штрафні санкції, не підлягають задоволенню, з вище вказаних підстав.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги банку підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором №0 від 27 квітня 2017 року у розмірі 3432,36 грн., яка складається із: 3432,20 грн. - заборгованість за кредитом; 0,16 грн. - заборгованість за процентами. В решті позовних вимог слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про неналежне сповіщення розгляду справи, колегія суддів вважає такими, що не знайшли свого підтвердження, з тих підстав, що матеріали справи містять судову розписку про отримання судової повістки, яка була направлена, за тією самою адресою, яка зазначена відповідачем у його апеляційній скарзі (а.с. 81).

На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судових витрат, сплачених при подачі позовної заяви, а з позивача на користь відповідача, підлягає стягненню сума судових витрат за подання апеляційної скарги пропорційно до суми задоволених позовних вимог (8,8%) в розмірі 169,05 грн.

З урахуванням того, що ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги сплатив 2881,50 грн., на його користь з позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2627,92 грн. (91,2%).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 березня 2020 року змінити.

Позовні вимоги акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» (, м. Київ, вул. Андріївська, буд.4) заборгованість у сумі 3432,36 (три тисячі чотириста тридцять дві) гривні 36 копійок.

В задоволенні позовних вимог акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про стягнення комісії та неустойки відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» (, м. Київ, вул. Андріївська, буд.4) витрати по сплаті судового збору в розмірі 169 гривень 05 копійок.

Стягнути з акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» (, м. Київ, вул. Андріївська, буд.4) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 2627 гривень 92 копійки.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 01 грудня 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Т.В. Цюра

______________________________________ Л.А. Гірняк