П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 листопада 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого Джуги С.Д.,

суддів Куштана Б.П., Кожух О.А.

з участю секретаря: Купар Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 вересня 2020 року у складі судді Фазикош О.В., про залишення без розгляду позовому ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсним кредитного договору, -

встановив:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 вересня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду з підстав передбачених ч.5 ст.223 ЦПК України, п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Заперечуючи ухвалу суду, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , подала на неї апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дану ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, оскільки така постановлена з порушенням норм процесуального законодавства. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про наявність підстав для залишення позову без розгляду. Апелянт звертає увагу на те, що на сайті Ужгородського міськрайонного суду 19.08.2020 року опубліковано оголошення про те, що у працівника суду підтверджено діагноз COVID 19. Також суд неодноразово публікував оголошення на сайті суду з проханням утриматись від відвідування судових засідань, а тому апелянт вважає правомірним та правильним утримання від судових засідань на протязі 14 днів з дня виявлення хворим працівника суду.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - Бойко О.М. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Залишаючи позов без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що позивач та його представник без поважних причин повторно не з`явилися в судове засідання будучи належним чином повідомленими та від них не надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності.

З такими висновками погоджується і апеляційний суд, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися своїми процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. (ч. 1 ст. 44 ЦПК України).

Законом передбачено баланс захисту прав як позивача, який повторно не з`явився в судове засідання (незалежно від причин неявки), так і відповідача, який у зв`язку з такою неявкою вимушений витрачати свої час та кошти.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» сформував позицію про те, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Згідно з ч.5 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання позивача без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду у випадку, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Матеріалами справи встановлено, що провадження у даній справі відкрито 15.12.2016 року. Розгляд справи неодноразово відкладався через неявку позивача та її представника.

Подаючи позов в позовній заяві позивач ОСОБА_1 зазначила свою адресу: АДРЕСА_1 , однак судові повістки направлені позивачу за даною адресою повернулись суду без вручення. Про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) суд не повідомляла.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання на 02.04.2020 року не з`явилися, представник позивача подав суду заяву, в якій просив відкласти розгляд справи, посилаючись на введений загальнонаціональний карантин (а.с.18-19 т.2).

В судове засідання на 09.06.2020 року позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, від представника позивача повторно надійшла заява про відкладення розгляду справи, у зв`язку із введеним загальнонаціональним карантином(а.с.25-26 т.2).

В судове засідання призначене на 04.09.2020 року позивач та його представник втретє не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином на адресу вказану позивачем у позові. Жодних заяв про відкладення розгляду справи, чи про розгляд справи без участі позивача та його представника до суду не надходило.

Доводи апеляції про те, що у суду першої інстанції не було правових підстав для залишення позову без розгляду, оскільки на сайті Ужгородського міськрайонного суду 19.08.2020 року було опубліковано оголошення про те, що у працівника суду підтверджено діагноз COVID-19, а також суд неодноразово публікував оголошення на сайті суду з проханням утриматись від відвідування судових засідань, а тому апелянт вважає правомірним та правильним утримання від судових засідань на протязі 14 днів з дня виявлення хворим працівника суду не можуть бути взяті до уваги з огляду на наступне.

Як слідує з матеріалів справи, розгляд справи на судові засідання, які були призначені на 02.04.2020 року та 09.06.2020 року два рази поспіль відкладались за клопотанням представника позивача ОСОБА_2 , в яких представник, як зазначалось вище посилався на введений загальнонаціональний карантин.

Подані заяви представника позивача про відкладення розгляду справи на 02.04.2020 року та 09.06.2020 року свідчать про обізнаність позивача про розгляд даної справи.

30 березня 2020 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». Цим законом внесені зміни до ЦПК України, зокрема частиною четвертою статті 212 ЦПК України у цій редакції передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Отже, апелянт та її представник мали можливість звернутися до суду з клопотанням про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Позивачем та його представником не подавали до суду відомостей, які б свідчили, що вони є безпосередньо хворими, чи перебувають у самоізоляції із законодавчо встановлених підстав, тощо.

Саме по собі оголошення карантину не зупиняє роботи судів, суд першої інстанції діяв в межах чинного законодавства, керувався процесуальними нормами щодо строків розгляду справи в суді першої інстанції, а позивач та його представник не були позбавлений можливості взяти участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщенням суду відповідно до статті 212 ЦПК України, проте не скористалися своїм правом.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/2575/19.

З врахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для залишення заявленого позову без розгляду.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вищенаведених висновків суду, а тому не заслуговують на увагу.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни не має.

За таких обставин, апеляційну скаргу, відповідно до ст. 375 ЦПК України, слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 374, 375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду

Повний текст судового рішення складено 04 грудня 2020 року.

Головуючий:

Судді: