ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/2022/19
Провадження № 22-ц/4820/984/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

з участю апелянта,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Грици Лілії Миколаївни, Першої Хмельницької державної нотаріальної контори про визнання права власності, відшкодування майнової та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області у складі судді Приступи Д.І. від 20 лютого 2020 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

встановив:

В січні 2019 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з цим позовом, вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 . 20 березня 2003 року вона склала заповіт, відповідно до якого заповіла квартиру по АДРЕСА_1 своїй онуці (його доньці) ОСОБА_3 .

Цю квартиру ОСОБА_2 набула у власність на підставі договору міни від 26 січня 2001 року, попередніми власниками квартири були ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Нотаріусом Грицою Л.М. було видано ОСОБА_3 свідоцтво про право власності за заповітом від 07 листопада 2011 року на Ѕ частину квартири, а йому, ОСОБА_1 - свідоцтво про право власності за законом на 1/6 частину спадкової квартири як на обов`язкову частку у спадковому майні. Згодом з`ясувалося, що право власності на іншу 1/3 частину квартири зареєстровано за ОСОБА_6 .

Зазначав, що ОСОБА_6 після здійснення обміну квартирами між її батьками ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та померлою ОСОБА_2 втратила право власності на цю квартиру, а тому не може володіти її 1/3 частиною. Приватним нотаріусом не враховано, що у своєму заповіті спадкодавець заповіла усю свою квартиру своїй онуці ОСОБА_3 , а тому 1/3 частка квартири, яка перебуває у власності ОСОБА_6 мала б бути включена до спадкової маси. Крім цього, нотаріус не встановив особу ОСОБА_6 та залишив поза увагою той факт, що на момент набуття у власність її батьками ОСОБА_4 , ОСОБА_5 квартири шляхом приватизації ОСОБА_6 як неповнолітня особа не приймала участі в приватизації квартири, а отже, й не набула права власності на неї, а тому й не була стороною у договорі міни квартир. Свідоцтво про право власності ОСОБА_6 на 1/3 частину спірної квартири від 11.02.1998 року не зареєстровано, тому його не слід брати до уваги.

Тому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати спадщину у розмірі всієї квартири АДРЕСА_2 на підставі заповіту ОСОБА_2 від 20.03.2003 року, визнати за ним обов`язкову частку спадщини за законом у розмірі 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 , визнати за ним право власності на 1/3 частку АДРЕСА_2 , переоформлення спадкової справи та державну реєстрацію речових прав власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2 покласти на приватного нотаріуса Грицу Л.М. та стягнути з приватного нотаріуса 681897 грн. майнової шкоди та 300000 грн. моральної шкоди.

Протокольною ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 вересня 2019 року залучено у справу в якості співвідповідача - Першу Хмельницьку державну нотаріальну контору Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 лютого 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову визнати за ним право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 . На його думку, судом не враховано, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності ОСОБА_6 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 не зареєстровано, оскільки вказана квартира в повному обсязі належала померлій ОСОБА_2 . Поза увагою суду залишено той факт, що відповідно до складеного заповіту від 20 березня 2003 року ОСОБА_6 в коло спадкоємців не входила, а усі вчинені нотаріальні дії щодо оформлення права власності на 1/3 частини спадкової квартири за ОСОБА_6 є недійсними.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

В засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Відповідачі повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з`явилися. Перша Хмельницька державна нотаріальна контора подала заяву про розгляд заяви за відсутності її представника.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як на підставу позову позивач посилався на те, що державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори (на час оформлення спадщини) ОСОБА_7 незаконно не включено 1/3 частину квартири у спадкову масу після смерті ОСОБА_2 , яку він мав право спадкувати за законом, а ОСОБА_6 відповідно не є власником цієї квартири.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанцій виходив з того, що позивачем заявлено цей позов до неналежного відповідача, в свою чергу той не скористався роз`ясненим правом на залучення у справі належного відповідача.

Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у визначений законом спосіб.

За змістом ст.ст. 48, 52 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач, - особи, матеріально-правовий спір між якими є предметом вирішення в цивільному судочинстві.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріальних дій в Україні, спрямованих на посвідчення права, фактів, що мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дії, передбачені цим Законом, покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Документи, оформлені державними і приватними нотаріусами, мають однакову юридичну силу.

Оскарження відмови у вчиненні нотаріальної дії можливе, якщо особа вважає, що нотаріус безпідставно (неправомірно) відмовив у вчиненні нотаріальної дії, порушивши тим самим покладений на нього обов`язок щодо вчинення нотаріальних дій. У такому разі оскаржується постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій повинні обов`язково обґрунтовуватися причини такої відмови (ст.ст. 49, 50 Закону України "Про нотаріат").

Виходячи з системного аналізу наведених норм права слід дійти висновку, що нотаріус, який вчиняє дії по посвідченню правочину, оформленню спадщини тощо, не є стороною досягнутої між учасниками договору угоди, і при вирішенні справ, які стосуються оспорювання прав і обов`язків сторін, набутих на підставі вчинених нотаріальних дій посвідчення договорів, угод, видача свідоцтв про право на спадщину (крім справ за позовами про оскарження нотаріальних дій чи відмову у їх вчиненні), нотаріуси в розумінні ст.ст. 48, 52, 53 ЦПК не є особами, прав і обов`язків яких стосується спір сторін, оскільки відсутня їх юридична зацікавленість у результатах вирішення справи судом і реалізації ухваленого в ній рішення.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно констатував, що у спорі щодо визнання права власності на 1/3 частину спірної квартири в порядку спадкування нотаріус, а також Перша Хмельницька державна нотаріальна контора не є належними відповідачами у справі.

Так, встановлено, що позивач оспорює право власності ОСОБА_8 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 , що посвідчується дублікатом свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 24.11.2010 року, виданим Управлінням комунального майна Хмельницької міської ради взамін свідоцтва про право власності, виданого 11.02.1998 року відділом приватизації Хмельницького міськвиконкому.

Отже, саме ОСОБА_8 мала б бути залучена до участі в справі в якості відповідача з усіма правами і обов`язками, передбаченими для відповідача статтями 48, 52 ЦПК України, оскільки вона володіє таким правом на предмет спору, який робить необхідним їх залучення в якості відповідача.

Суд першої інстанції роз`яснював позивачу право подати заяву до суду про залучення у справу належного співвідповідача та третіх осіб, однак таким правом ОСОБА_1 не скористався.

Відтак висновок суду про відмову у позові з підстав подання позову до неналежного відповідача є обґрунтованим.

При вирішенні спору з приводу спадкового майна до участі у справі мають залучатися всі спадкоємці.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.11.2011 року ѕ частини спадщини оформлено за ОСОБА_3 .

В ході підготовки справи до апеляційного розгляду апеляційний суд був позбавлений можливості відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 365 ЦПК України залучити до участі у справі ОСОБА_3 як третю особу, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, оскільки в матеріалах справи відсутні дані щодо її зареєстрованого місця проживання на цей час.

Незалучення до участі у справі належного відповідача унеможливлює повне і всебічне з`ясування всіх обставин справи, належну перевірку обґрунтованості заявлених вимог та правильне вирішення спору.

Позовні вимоги щодо покладення переоформлення спадкової справи та державну реєстрацію речових прав власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2 на приватного нотаріуса Грицу Л.М. та стягнення з неї майнової та моральної шкоди нерозривно пов`язані і є похідними від вимоги про визнання права власності на 1/3 частину квартири, відтак суд обґрунтовано відмовив у позові і щодо цих вимог.

Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч.6 ст. 367 ЦПК України).

Відтак апеляційний суд не приймає і не розглядає вимоги апеляційної скарги щодо скасування розпорядження приватизаційного відділу Хмельницького міськвиконкому № 21051 від 11.02.1998 року, свідоцтва про право власності ОСОБА_6 на 1/3 частину квартири від 11.02.1998 року, дубліката свідоцтва про право власності ОСОБА_6 на 1/3 частину квартири від 24.11.2010 року № САС 893503 та державної реєстрації права власності ОСОБА_6 на 1/3 частину квартири 27.11.2010 року, оскільки такі позовні вимоги не заявлялися позивачем і вони не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 22 червня 2020 року.

Судді Л.М. Грох

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко