ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 липня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/2871/18

Головуючий у першій інстанції - Пантелієнко В. Г.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/545/20

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді - Бобрової І.О.,

суддів - Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Національний університет біоресурсів і природокористування України, Відокремлений підрозділ Національного університету біоресурсів і природокористування України «Ніжинський агротехнічний інститут»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного університету біоресурсів і природокористування України, Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України «Ніжинський агротехнічний інститут» про визнання незаконною недовиплату заробітної плати,

місце постановлення додаткового рішення судом першої інстанції - м. Ніжин,

дата складання повного тексту додаткового рішення судом першої інстанції - 10.02.2020,

У С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом, в якому після уточнення позовних вимог 02.05.2019, просив визнати незаконною недовиплату заробітної плати через зміну істотних умов праці, а саме: зменшення навантаження викладача з 1,0 ставки до 0,75 та до 0,5 з 2018-2019 н.р. до 0,24 ставки, відсотку доплат за вчене звання доцента (з 25% до 10%), встановлення всупереч Закону України «Про вищу освіту» розміру навантаження понад 600 годин.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02.05.2019 визнано незаконною недовиплату заробітної плати Національним університетом біоресурсів і природокористування України ОСОБА_1 , що полягає: у встановленні навчального навантаження на одну ставку як науково-педагогічного працівника понад 600 годин на навчальний рік, а саме в 2015-2016 н.р. - 700 годин, 2016-2017 н.р. - 800 годин, 2017 -2018 н.р. - 730 годин, що потягло невірне вирахування ставки викладача, в порушення ч.2 ст. 56 Закону України "Про вищу освіту"; у зменшенні доплати за вчене звання доцента з 25 % до 10 % в порушення ч.2 ст. 59 Закону України "Про вищу освіту". Стягнуто з Національного університету біоресурсів і природокористування України на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704, 80 грн.

Додатковим рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10 лютого 2020 року визнано «незаконною недовиплату заробітної плати Національним біоресурсів і природокористування України ОСОБА_1 , що полягає: у зменшенні навантаження викладача протягом 2016-2017 н.р. з 1,0 ставки до 0,75 ставки, протягом 2017-2018 н.р. до 0,5 ставки, протягом 2018-2019 н.р. - до 0,24 ставки, та повернути повне навантаження; у зменшенні в 2016-2017 н.р., 2017-2018 н.р., доплати за вчене звання доцента з 25 % до 10 % в порушення ч.2 ст. 59 Закону України "Про вищу освіту". Зобов`язано Ніжинське управління Державної казначейської служби України Чернігівської області повернути ОСОБА_1 сплачені філії Чернігівського облуправління «Ощадбанк» за квитанцією № 60 від 10 липня 2018 року 1797,56 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить додаткове рішення суду першої інстанції доповнити неврахованими у повному обсязі та новими обставинами, системними порушеннями трудового законодавства, за розрахунками, наведеними у заяві про уточнення позовних вимог від 01.10.2019, стягнути з відповідача на свою користь недовиплачену заробітну плату у сумі 654 740, 96 грн, повернути йому 384,2 грн сплаченої суми судового збору за подання апеляційної скарги. Скаржник посилається на те, що додаткове рішення суду неповно враховує позовні вимоги позивача, не відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи. Так, позивач зазначає, що додатковим рішенням не було задоволено одну із заявлених ним вимог, а саме стягнення недовиплаченої заробітної плати. Вказує, що через недостовірну інформацію він був введений в оману, що змусило його відмовитися від основної частини позовних вимог, а підставою для відновлення позовних вимог у частині стягнення з відповідача невиплаченої заробітної плати стали нові обставини, які виникли після винесення постанови апеляційним судом. Враховуючи скасування ухвали суду першої інстанції про відмову в ухваленні додаткового рішення, він звернувся із заявою про уточнення позовних вимог, проте суд першої інстанції ніяк не відреагував на цю заяву, відсутні повідомлення ані про прийняття її до розгляду, ані про причини відмови у розгляді. Посилається позивач й на те, що в жодному із судових рішень не було вирішено питання про повернення йому 384,20 грн судового збору, які були ним сплачені при оскарженні ухвали від 01.07.2019, яку було скасовано судом апеляційної інстанції. ОСОБА_1 також посилається на те, що стягнення недовиплаченої заробітної плати повинно відбуватись не лише за період з 2016 по 2018 роки, а за 5 навчальних років, тобто ще з 2014 року.

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу відповідачі не скористалися.

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2,5 ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення суду частково не відповідає.

Постановляючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позивачем вимоги про визнання незаконною недовиплату заробітної плати через зміну істотних умов праці у зв`язку зі зменшенням навантаження викладача з 1,0 ставки до 0,75 та до 0,5 з 2018-2019 н.р. до 0,24 ставки, зменшення відсотку доплат за вчене звання доцента з 25% до 10% не були розглянуті судом, а також про повернення сплаченого судового збору в сумі 1797,56 грн, що свідчить про необхідність ухвалення додаткового рішення. Розглядаючи зазначені вимоги по суті, суд першої інстанції дійшов висновку, що зменшення навантаження позивача є незаконним, що призвело до незаконної недовиплати заробітної плати та є підставою для повернення законних умов праці (повного навантаження), а також, що дії Національного університету біоресурсів і природокористування України щодо зменшення надбавки позивачу за вчене звання доцента в 2016-2017 н.р, 2017-2018 н.р. з 25% до 10% є незаконними та суперечать ч.2 ст.59 Закону України «Про вищу освіту», а сплачена сума судового збору 1797,56 грн підлягає поверненню позивачу у зв`язку із звільненням його від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Також суд зазначив, що озвучені в судовому засіданні вимоги щодо компенсації збитків за порушення трудового законодавства не можуть бути задоволені під час ухвалення додаткового рішення, оскільки вони не були заявлені під час розгляду справи, за результатами якої ухвалено рішення.

Колегія судів частково погоджується із зазначеними висновками суду з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді першої інстанції остаточно були заявлені наступні позовні вимоги про визнання незаконною недовиплату заробітної плати через зміну істотних умов праці, а саме:

- зменшення навантаження викладача з 1,0 ставки до 0,75 та 0,5, а з 2018 -2019 н.р. до 0,24 ставки;

- зменшення відсотку доплат за вчене звання доцента з 25% до 10%;

- встановлення всупереч Закону України «Про вищу освіту» розміру навантаження понад 600 годин.

Як вказано вище, рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02.05.2019, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 11.09.2019, визнано незаконною недовиплату заробітної плати Національним університетом біоресурсів і природокористування України ОСОБА_1 , що полягає: у встановленні навчального навантаження на одну ставку як науково-педагогічного працівника понад 600 годин на навчальний рік, а саме в 2015-2016 н.р. - 700 годин, 2016-2017 н.р. - 800 годин, 2017 -2018 н.р. - 730 годин, що потягло невірне вирахування ставки викладача, в порушення ч.2 ст. 56 Закону України "Про вищу освіту"; у зменшенні доплати за вчене звання доцента з 25 % до 10 % в порушення ч.2 ст. 59 Закону України "Про вищу освіту". Стягнуто з Національного університету біоресурсів і природокористування України на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704, 80 грн.

22.05.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якому просив визнати незаконним недовиплату заробітної плати через зміну істотних умов праці, а саме зменшення навантаження викладача протягом 2016-2017 н.р. з 1,0 ставки до 0,75 ставки, протягом 2017 - 2018 н.р. до 0,5 ставки, протягом 2018 - 2019 н.р. - до 0,24 ставки, та повернути законні умови праці відповідно Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про вищу освіту», тощо. Просив повернути суму 1797,56 грн, яка була сплачена, як 1,0% від заявленої суми збитків у заяві «Про уточнення позовних вимог» від 10.07.2018.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01.07.2019 у прийнятті додаткового рішення в частині вирішення позовних вимог про визнання незаконним недовиплату заробітної плати через зміну істотних умов праці, а саме зменшення навантаження викладача протягом 2016-2017 н.р. з 1,0 ставки до 0,75 ставки, протягом 2017-2018 н.р. до 0,5 ставки, протягом 2018-2019 н.р. - до 0,24 ставки, та повернення законних умов праці (повного навантаження), відмовлено.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01 липня 2019 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

01.10.2019 ОСОБА_1 подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив: - визнати незаконним недовиплату заробітної плати через зміну істотних умов праці, а саме зменшення навантаження викладача протягом 2016-2017 н.р. з 1,0 ставки до 0,75 ставки, протягом 2017-2018 н.р. до 0,5 ставки, протягом 2018-2019 н.р. - до 0,24 ставки, та повернути законні умови праці відповідно Закону України «Про оплату праці», статті 6. Тарифна система оплати праці, Закону України «Про вищу освіту», тощо, та компенсувати понесені ним збитки за ці навчальні роки у сумі - 2016-2017 н.р.- 93269,26 грн, 2017-2018 н.р. - 96554,4 грн, 2018-2019 н.р. - 98772,52 грн; компенсувати збитки, понесені ним через недоплату до заробітної плати, передбачених законом доплат за вчене звання старшого наукового співробітника, за період з 01.09.2001 до 31.12.2006 у сумі 98550 грн; відновити порушене законодавство при звільненні з роботи за наказом №249-к від 28.12.2006 та при прийому до докторантури; повернути суму 1797,56 грн, яка була сплачена ним як 1% від заявленої суми збитків; повернути суму сплаченого судового збору в розмірі 704,80 грн; компенсувати понесені ним збитки на загальну суму 654 740,96 грн.

Розглядаючи питання про ухвалення у справі додаткового рішення, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що вимоги ОСОБА_1 щодо компенсації збитків за порушення трудового законодавства не можуть бути задоволені під час ухвалення додаткового рішення, оскільки вони не були заявлені під час розгляду справи, за результатами якої було ухвалено рішення.

Згідно з ч.1-2 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Тобто процесуальне законодавство визначає вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення. Додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених вказаною статтею, і не може змінювати по суті основне рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Додаткове рішення суду - це такий акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог його повноти. Додаткове рішення суду ухвалюється тоді, коли суд не вирішив усі заявлені вимоги у справі або не розв`язав окремі процесуальні питання.

Суд не вправі під виглядом додаткового рішення змінити зміст рішення або вирішити нові питання, що не досліджувалися в судовому засіданні.

Вказане відповідає правовому висновку викладеного Верховним Судом в постанові від 15.04.2020 при розгляді справи № 216/910/16-ц .

Аналізуючи викладене вище, після скасування ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року ухвали Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01 липня 2019 року та направлення справи для продовження розгляду, суд першої інстанції мав розглядати питання про ухвалення додаткового рішення лише щодо вимог, які були заявлені ОСОБА_1 в суді першої інстанції, але не були розглянуті під час постановлення по справі рішення від 02 травня 2019 року, а саме про визнання незаконним недовиплати заробітної плати через зміну істотних умов праці, а саме зменшення навантаження викладача протягом 2016-2017 н.р. з 1,0 ставки до 0,75 ставки, протягом 2017-2018 н.р. до 0,5 ставки, протягом 2018-2019 н.р. - до 0,24 ставки, та повернення законних умов праці (повного навантаження).

За результатами розгляду зазначеної вимог було ухвалено додаткове рішення про її задоволення, яке в цій частині сторонами не оскаржуються.

Твердження ОСОБА_1 про те, що через недостовірну інформацію його було введено судом в оману, що змусило його відмовитися 02.05.2019 від частини позовних вимог про стягнення недовиплаченої заробітної плати, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до принципу диспозитивності, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша і третя статті 13 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.12 ЦПК України).

Подаючи 02.05.2019 заяву про уточнення позовних вимог та відмовляючись від вимоги про стягнення з відповідача збитків (недовиплаченої заробітної плати), ОСОБА_1 на власний розсуд розпорядився своїм правом щодо предмету спору. Отже, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не розглянув його вимоги, викладені в заяві про уточнення позовних вимог від 01.10.2019, є безґрунтовними.

Разом з тим, суд першої інстанції, ухвалюючи додаткове рішення, повторно розглянув позовну вимогу ОСОБА_1 про визнання незаконною недовиплату заробітної плати через зміну істотних умов праці у зв`язку зі зменшення доплати за вчене звання доцента з 25 % до 10 % в порушення ч.2 ст. 59 Закону України "Про вищу освіту", стосовно якої вже були постановлені рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02.05.2019 та постанова Чернігівського апеляційного суду від 11.09.2019.

У зв`язку з чим, із мотивувальної частини додаткового рішення суду від 10 лютого 2020 року підлягають виключенню абзаци 13 -15, а з резолютивної частини - абзац 3, про розгляд судом позовної вимоги ОСОБА_1 щодо визнання незаконною недовиплату заробітної плати через зміну істотних умов праці у зв`язку зі зменшення доплати за вчене звання доцента з 25 % до 10 % в порушення ч.2 ст. 59 Закону України "Про вищу освіту".

Доводи апеляційної скарги щодо відшкодування судових витрат в сумі 384,2 грн, що були сплачені при подачі апеляційної скарги на ухвалу від 01.07.2019, не можуть бути підставою для зміни судового рішення. Оскільки вказане питання не було розглянуто при ухваленні рішення Ніжинського міськрайонного суду 02.05.2019 його можливо розглянути в порядку ст.270 ЦПК України. За змістом п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами встановленими ЦПК України.

Апеляційний суд дане питання вирішувати не вправі з огляду на положення ст.367 ЦПК України.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про безпідставність доводів апеляційної скарги щодо не розгляду нових позовних вимог ОСОБА_1 при ухваленні додаткового рішення, розподіл судових витрат понесених скаржником в суді апеляційної інстанції не проводиться.

Керуючись ст. 367, 374, 376 , 381-384, 389, 390 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Додаткове рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10 лютого 2020 року змінити, виключивши із мотивувальної його частини абзаци 13 -15, а з резолютивної частини - абзац 3, про розгляд судом позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконною недовиплату заробітної плати через зміну істотних умов праці у зв`язку зі зменшення доплати за вчене звання доцента з 25 % до 10 % в порушення ч.2 ст. 59 Закону України "Про вищу освіту".

В іншій частині додаткове рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст. 389 ЦПК України

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О.Боброва

О.Є.Мамонова

Н.В.Шитченко

Повний текст постанови складений 14.07.2020.