Справа № 266/2117/20
Провадження № 2/266/609/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі головуючого судді Пантелєєва Д.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СРЗ» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.10.2019 року по 22.04.2020 року в сумі 39655 грн. 22 коп.

Позов обґрунтовано тим, що з 17.06.2009 року по 15.10.2019 року позивач працював на посаді маляра в ТОВ «СРЗ». В день звільнення, 15.10.2019 року відповідачем було видано трудову книжку позивача, однак не сплачено всі суми, належні при звільненні з підприємства, які складались з заробітної плати за жовтень 2019 року та інших належних виплат. На його неодноразові звернення відповідач не реагував, переносив дату виплати заборгованості на більш пізню дату. 17.03.2020 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про видачу довідки про роботу в ТОВ «СРЗ» із зазначенням розміру помісячної заробітної плати в період з 17.06.2009 року по 15.10.2019 року, нарахованої, але не виплаченої заборгованості із заробітної плати та іншим виплатам тощо. В квітні 2020 року ТОВ «СРЗ» надав довідки, які було отримано 17.04.2020 року. В довідках не було зазначено розмір заробітної плати, а також заборгованість із заробітної плати та інших платежів. 23.04.2020 року відповідач виплатив заборгованість в розмірі 10852,34 гривень, через шість місяців після звільнення з підприємства. Таким чином, ТОВ «СРЗ» як власник, не виконало своїх зобов`язань зі сплати всіх належних при звільненні платежів, просив суд стягнути з ТОВ «СРЗ» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.10.2019 року по 22.04.2020 року в сумі 39655,92 гривень.

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області Пантелєєва Д.Г. від 28.04.2020 року відкрито спрощене провадження по справі без виклику та повідомлення сторін.

Позивачу надіслана ухвалу про відкриття провадження суддею Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області.

Клопотань від учасників процесу про розгляд справи у поряду загального позовного провадження не надходило.

Відповідач в своєму відзиві позовні вимоги не визнав. Зазначив, що за заявою позивача йому була надана відпустка без збереження заробітної плати з 15.10.2019 року. Позивач не звертався за розрахунком до ТОВ «СРЗ» в період знаходження в відпустці, звернувся лише 17.03.2020 року з заявою про виплату заробітної плати, яка 23.04.2020 року в повному обсязі була сплачена на рахунок позивача. На момент звільнення ОСОБА_1 не працював, знаходився в відпустці без збереження заробітної плати, тому середній заробіток за час затримки розрахунку стягненню не підлягає, оскільки не входить в структуру заробітної плати, а є видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника. На підставі викладеного просив в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами ( ч.8 ст.178 ЦПК України).

Оскільки, відповідно до вимог ст.279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до такого висновку.

ОСОБА_1 працював в ТОВ «СРЗ» на посаді маляра 3 розряду з 17.06.2009 року, з 01.01.2016 року маляра 3 розряду на ділянці малярних робіт докового виробництва (а. с. 6)

17.03.2020 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «СРЗ» з заявою про видачу довідки (а. с. 9)

У вказаному запиті ОСОБА_1 зокрема просив видати йому довідку з зазначенням помісячної заробітної плати в період з 17.06.2009 року по 15.10.2019 року, вказати нараховану але не виплачену заборгованість із заробітної плати та інших виплат.

З відповідей ТОВ «СРЗ» вбачається, що ОСОБА_1 звільнений за власним бажанням 15.10.2019 року з посада маляра 3 розряду, сукупний дохід в період з 17.06.2009 року по 15.10.2019 року склав 115420,05 грн., зокрема за жовтень 2019 року 9119,61 грн., з яких до сплати 7250,09 грн. (а. с. 12)

З довідки Пенсійного фонду України вбачається, що з заробітної плати ОСОБА_1 утримувались обов`язкові платежі до фонду з 2001 року по 2019 рік (а. с. 13-15)

Наданими розрахунковими листами за період травень 2019 року - липень 2019 року підтверджується наявність заборгованості з заробітної плати за вказаний період в сумі 15964,25 грн. (а. с. 16)

Довідкою департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради підтверджується, що ОСОБА_1 не отримував ніяких видів соціальної допомоги (а. с. 18)

ОСОБА_1 як безробітний на обліку в Маріупольському міському центрі зайнятості не перебуває (а. с. 19)

Позивачем не заперечується факт отримання ним 23.04.2020 року від ТОВ «СРЗ» виплати в сумі 10852,34 грн.

Статтею 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Виплата працівникові середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні є формою матеріальної відповідальності роботодавця, яка виникає у випадку вчинення ним порушення норм трудового законодавства. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця.

У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу (частина п`ята статті 235 КЗпП України).

Відповідно до частин першої та другої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, отже строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Згідно з частиною першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (частина третя статті 124 Конституції України).

За змістом частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Ураховуючи зазначені положення законодавства України, звернення працівника, який у день звільнення не працював, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена статтею 116 КЗпП України (якщо така вимога раніше не пред`являлась). У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі статті 117 КЗпП України наступає після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем всіх сум, які йому належать. Час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з моменту коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача: отримання відповідачем копії позовної заяви або проведення судом судового засідання (за відсутності відомостей про дату отримання копії позовної заяви) до фактичної виплати заробітної плати.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за статтею 117 КЗпП України настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені у статті 116 КЗпП України. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що на момент звільнення роботодавцем в особі ТОВ «СРЗ» було вжито заходів для захисту прав ОСОБА_1 , який на дату звільнення не працював, однак йому було вчасно видано трудову книжку. З заявою про виплату всіх належних сум при звільненні в розумінні ч. 1 ст. 116 КЗпП України ОСОБА_1 не звертався. Після отримання такого звернення йому було в повному обсязі сплачено наявну заборгованість.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність в діях відповідача порушень прав ОСОБА_1 при проведенні розрахунку при звільненні, тому вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Вказана позиція узгоджується з викладеною в постанові Верховного Суду по справі №682/3060/16-ц від 27.01.2020 року, відходити від висновків якої в суду підстав не має.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 47, 116, 117 КЗпП України, ст.ст. 12, 76 - 81, 223, 258, 259, 264 - 265, 268, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «СРЗ» (пр. Луніна, б. 2, м. Маріуполь, 87510, ) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - відмовити повністю

Рішення суду може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 30.06.2020 року.

Суддя Пантелєєв Д. Г.